УХВАЛА

22 липня 2025 року 
м. Київ
справа №990/294/25
адміністративне провадження № П/990/294/25
Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В., Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І., Радишевської О.Р.,
перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
30 червня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду, як суду першої інстанції, позов до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України), в якому просив : 
- поновити строк звернення до суду з позовом; 
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 17 квітня 2025 року №87/зп-25 «Про затвердження кодованих результатів практичного заняття, виконаного 03 - 07, 10 та 11 лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація) кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)» стосовно нього, де за пунктом 1191 додатку цього рішення кандидат з кодовим номером - 0065820 набрав бал - 52 та за пунктом 1732 додатку кандидат з кодовим номером - 0094867 набрав бал - 58;
- визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 4 рішення ВККС України від 17 квітня 2025 року №89/зп-25 «Про затвердження декодованих результатів виконання практичного завдання учасниками конкурсу 03 - 07, 10 та 11 лютого 2025 року (цивільна спеціалізація), 12 - 14 та 17 - 21       лютого 2025 року (кримінальна спеціалізація), визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту» в частині, що стосується позивача (п.1025), зокрема, затвердження загальних результатів першого етапу «Складання кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами) та відмови ОСОБА_1 в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнання позивача таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах та припинення його участі у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах;
- зобов`язати ВККС України поновити участь позивача в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху, а заявнику надано десятиденний строк з дати вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позову шляхом подання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, із зазначенням інших об`єктивних та поважних причин його пропуску, до якої необхідно було додати належні та допустимі докази, що підтверджують такі обставини.
Також позивачу роз`яснено, що у разі невиконання вимог вказаної ухвали в установлений судом строк позовна заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху від 02 липня 2025 року надіслано ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» та отримано ним 02 липня 2025 року.
На виконання ухвали Суду, 11 липня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд»  надіслав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку обґрунтовану тим, що про порушення своїх прав, як учасник конкурсу, він дізнався лише 24 червня 2025 року, після того як отримав у поштовому відділені лист від ВККС від 12 червня 2025 року № 21-5008/25 до якого були долучені екзаменаційні відомості виконаного ним практичного завдання.
Позивач наголошує, що до цього моменту він не знав і не міг знати, що під час оцінювання виконаного ним практичного завдання, ВККС України було порушено процедуру оцінки, виконаного ним завдання, установлену Методичними вказівками № 228/зп-24 та указує, що після опублікування 17 квітня 2025 року результатів іспиту, він звертався до ВККС з запитом 25 квітня 2025 року та просив надати екзаменаційні відомості, проте відповідь отримав лише 23 травня 2025 року шляхом направлення на його електрону адресу листа № 21-4247/25, якій, за його твердженням, надійшов без надання запитуваних документів. Тому 29 травня 2025 року  засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 повторно направив відповідачу запит, відповідь на який, йому було направлено 12 червня 2025 року, однак цей лист позивачем отримано лише 24 червня 2025 року, оскільки до 23 червня 2025 року він перебував поза межами міста Дніпра у відпустці.
Посилаючись на те, що описані події спочатку відбувалися у межах місячного строку визначеного законом для звернення до адміністративного суду з позовом до ВККС, а після його спливу були обумовлені тим, що ВККС своїми діями та тривалим ненаданням запитуваних документів, фактично сприяла тому, що строк звернення до суду було пропущено, ОСОБА_1 вважає, що діяв максимально добросовісно та намагався отримати необхідні документи у найкоротший строк. Однак можливість їх своєчасного отримання не залежала від його волі та дій, через що строки звернення до суду ним були пропущені за незалежних причин, а тому можуть бути поновлені.
Оцінюючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, Верховний Суд виходить із такого. 
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За правилами частин першої, третьої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, ВККС під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»       встановлюється місячний строк (частина восьма статті 122 КАС України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2025 року (справа №    990/237/24) Суд указав, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Надалі у справі № 990/237/24 Велика Палата Верховного Суду презюмувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду ОСОБА_1 , з-поміж іншого, акцентує увагу Суду на тому, що 17 квітня 2025 року на офіційному веб-сайті ВККС України було опубліковано лише повідомлення про кількість набраних учасниками конкурсу балів, у зв`язку з чим з 17 квітня 2025 року він дізнався лише про кількість набраних ним за виконання практичного завдання балів, а вже зі змістом оскаржуваних рішень та їх повним текстом він ознайомився лише в період з 24 червня 2025 року по 30 червня 2025 року. Також позивач указав, що йому не відомо, коли оспорювані рішення з`явилися в загальному доступі на офіційному веб-сайті ВККС України. 
У контексті зазначеного Верховний Суд зауважує, що ОСОБА_1 звертався до Голови ВККС України із заявами від 25 квітня 2025 року та від 29 травня 2025 року про надання окремих документів, пов`язаних із проходженням позивачем практичного завдання та його оцінюванням у межах конкурсу, оголошеного на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів. Проте ОСОБА_1 в жодній із заяв не зазначив у переліку запитуваної інформації копій рішень ВККС України від 17 квітня 2025 року №87/зп-25 та №89/зп/25. А в заяві про поновлення пропущеного строку не зазначено способу ознайомлення із зазначеними рішеннями.
Крім того, у заяві про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 наголосив, що рішення ВККС України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 та № 89/зп/25 було завантажено до його особистого кабінету суддівської кар`єри лише 25 червня 2025 року о 13:30 (скріншоти додаються), а тому лише після цього отримав реальну можливість ознайомитися з оскаржуваними рішеннями відповідача.
Однак Суд критично оцінює зазначені обставини та доказ, наданий позивачем на їх підтвердження, оскільки скріншоти відображеної в особистому кабінеті суддівської кар`єри інформації щодо часу завантаження спірних рішень ВККС України виконано без застосування кнопки ідентифікації користувача кабінету суддівської кар`єри, що унеможливлює встановлення належності відображеного на скріншотах кабінету саме ОСОБА_1 .
Також варто зазначити, що дата, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів не завжди співпадає з датою, коли особа ознайомилася зі змістом оскарженого документа, оскільки строк звернення до суду обчислюється з моменту, коли особа дізналася про порушення, а не з моменту ознайомлення з документом, який це порушення містить.
Велика Палата Верховного Суду у межах розгляду справи № 990/14/25, з-поміж іншого, указав, що у проблемних питаннях застосування інституту строків в адміністративному процесі не можна оминати увагою не менш важливі, змістовно-логічні, глибокі юридичні аспекти правильного розуміння та застосування правил цього інституту права. Йдеться про ті з них, в юридичній площині яких відбувається визначення:
- моменту настання події, з якої має починатися відлік процесуального строку оскарження її протиправності;
- правничої ситуації, яка би дозволяла уяснити, чи знав той, чиє право порушене, або мав би знати (дізнатися) про ухвалення, зокрема, певного рішення, яке спонукає до активних дій, до поведінки, націленої на своєчасний вибір форми та способу виправлення й усунення шкідливої дії цього рішення, але свідомо нічого не робить або сподівається на виправлення помилки тим, хто її допустив;
- умов, за яких мають чинитися вольові дії, спрямовані на реалізацію права на оскарження дій, бездіяльності чи рішення того, хто діями, бездіяльністю чи певним рішенням порушив права, свободи чи зачепив інтереси того, хто про це стверджує, а також відбуватися своєчасне звернення за захистом порушеного права (пункт 25 постанови від 15 травня 2025 року у справі №      990/14/25).
З огляду на викладене, Суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 про те, що до 24 червня 2025 року він не знав і не міг знати про те, що були порушені його права та інтереси, з посиланням на те, що опубліковані тексти рішень ВККС України № 87/зп-25 та № 89/зп-25 не містили мотивів ухвалення щодо нього та відомостей про дотримання Комісією процедури оцінки та Методичних вказівок №    228/зп-2, оскільки такі аргументи належними та допустимими доказами не підтверджено, а  обов`язок надати такі докази нормами КАС України покладено на особу, що ставить питання про поновлення пропущеного процесуального строку, в той час як Суд зобов`язаний лише надати їм правову оцінку.
У продовження зазначеного Верховний Суд зауважує, що повторне звернення ОСОБА_1 до Голови ВККС України із заявою від 29 травня 2025 року, що спричинило, за твердженням позивача, затримку з оскарження спірних рішень, було зумовлене неналежним зверненням позивача вперше із заявою від 25 квітня 2025 року. 
Так, відповідь ВККС України від 23 травня 2025 року №21-4247/25 на заяву від 25 квітня 2025 року містить запитувані відомості щодо номерів судових справ, які використовувалися при розробці модельних судових рішень, виконаних позивачем у межах конкурсу; щодо членів ВККС України, які здійснювали перевірку та оцінювання стосовно позивача, а також щодо можливості ознайомлення на офіційному вебсайті Комісії з Методичними вказівками з оцінювання практичного завдання виконаного кандидатами на посади суддів апеляційних судів. 
Також у листі-відповіді вказано, що запитувані копії зошитів із практичним завданням, на підставі яких позивач складав два модельні судові рішення, є інформацією з обмеженим доступом, а тому для уникнення ризику використання сформованих у межах конкурсу практичних завдань під час інших процедур ВККС України не надає зошитів із практичними завданнями.
Щодо запитуваних копій двох зошитів з виконаними позивачем практичними завданнями ВККС України зазначила, що заява не відповідає вимогам статті 16 Закону України "Про захист персональних даних", оскільки не містить інформації про місце проживання (місце перебування) та реквізитів документа, що посвідчує особу запитувача, що позбавило можливості надіслати запитувані зошити на поштову адресу заявника і унеможливило їхнє надсилання незахищеними способами електронного зв`язку. Водночас наголошено, що ознайомитися із зазначеними матеріалами іспиту можна особисто в приміщенні ВККС України.
Таким чином, Верховний Суд констатує, що звернення позивача із заявою від 29 травня 2025 року не є виправданим у розрізі поважності підстав пропуску строку звернення до суду, оскільки всю запитувану в заяві від 25 квітня 2025 року інформацію ОСОБА_1 отримав, а відмова в наданні зошитів з виконаними позивачем практичними завданнями зумовлена невідповідністю заяви вимогам законодавства. До того ж, позивач мав право ознайомитися з цими матеріалами особисто, однак таким правом не скористався, що не свідчить про вчинення позивачем усіх необхідних і можливих дій, які б вказували на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їхнього захисту.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви та додатково підтверджено в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, ОСОБА_1 не заперечує, що про результати іспиту знав з 17 квітня 2025 року, водночас його Однак Суд вважає, що перебування позивача у відпустці
Аргумент позивача щодо перебування його у відпустці з 02 червня по 04 липня 2025 року, з посиланням на нетривалість пропущеного ним строку з 29 травня 2025 року, не береться до уваги Судом, оскількии така обставина не створює об`єктивну перешкоду звернення до суду,  позаяк не унеможливлення визначення пріоритету між заходами, направленими на професійне зростання та часом відпочинку.
Отже, указані позивачем причини, наведені ним в обґрунтування недотримання строків звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання їх поважними для поновлення строку звернення до адміністративного суду, а тому Суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку.
За правилами частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України установлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. 
Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.
З огляду на те, що підстави, якими ОСОБА_1 обґрунтовує причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, не є поважними, позовна заява не приймається до розгляду і повертається особі, яка її подала.
Керуючись статтями 123, 169, 248, 256, 266,  295 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
1. Визнати неповажними вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного процесуального строку та відмовити у задоволенні його заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з указаним позовом.
2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
3.  Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
4. Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 КАС України та може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя-доповідач                                                                                   С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                     О.В. Кашпур
                                                                                                    Ж.М. Мельник-Томенко
                                                                                                    М.І. Смокович
                                                                                                    О.Р. Радишевська