Справа № 153/2068/24
Провадження № 22-ц/801/1872/2025
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

19 серпня 2025 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В., 
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сірчанка Олександра Володимировича
на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гаврилюк Т.В., повний текст якого складено того ж дня,
у справі №153/2068/24
за позовом  ОСОБА_2 (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
за участі - приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Мойсеєнко Ганни Леонідівни, акціонерного товариства «УкрСиббанк» (треті особи)
про включення до складу спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
встановив:
Короткий зміст вимог заяви
У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в районний суд з позовом до  ОСОБА_1 , із залученням третьої особи приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Мойсеєнко Г.Л. про включення до складу спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування вимог посилався на те, що після смерті батька позивача відкрилася спадщина, частина якої була успадкована ним і відповідачем на підставі договору про поділ спадщини від 16 серпня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Мойсеєнко Г.Л. Інша частина спадкового майна, що перебувала в статусі спільної власності подружжя до загального обсягу спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 не була включена і залишилась формально у власності відповідачки ОСОБА_1 . 
Згідно договору про поділ спадщини від 16.08.2022 до спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було включено: 
3/50 (три п`ятдесятих) частки домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; 
земельну ділянку площею 0,0256 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
транспортний засіб марки ПГМФ, модель 8302, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; кафе «Вареники», розташоване за адресою АДРЕСА_2 ;
земельну ділянку площею 0,1701 га., що розташована за адресою АДРЕСА_3 кадастровий номер 0525610100:01:003:0154; 
житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_4 ; 
земельну ділянку площею 0,0906 га., що розташована за адресою АДРЕСА_4 кадастровий номер 0520655900:02:007:0455; 
транспортний засіб марки (моделі) DAIMLER-BENZ D. 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 
гараж № НОМЕР_3 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Його батько ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали шлюб 22 лютого 2003 року, а відтак в ОСОБА_1 виникло право власності на кілька об`єктів нерухомого майна, які не були включені до переліку спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та не були включені до договору про поділ спадщини від 16.08.2022 до спадкового майна по померлому ОСОБА_3 , а, саме: 
приміщення для здійснення підприємницької діяльності площею 76 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , яке ОСОБА_4 отримала у власність 25.05.2007; 
господарська будівля (гараж-майстерня) площею 204,7 кв. м, за адресою АДРЕСА_5 , яку ОСОБА_4 отримала у власність 06.04.2008 року; 
нежиле приміщення загальною площею 207,5 кв. м, магазин "Автосвіт" за адресою АДРЕСА_3 , яке ОСОБА_1 отримала у власність 23.09.2010; 
47/50 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_1 отримала у власність 05.07.2012. 
Здійснюючи оформлення прав власності на спадкове майно нотаріус не включила перелічені вище об`єкти, що були в спільній власності подружжя і зареєстровані на одного із членів подружжя, до складу спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . 
А на окрему заяву про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, що перебувало у спільній власності подружжя, але було зареєстроване на відповідачку ОСОБА_1 , нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
В зв`язку з вказаним він звертався до відповідача ОСОБА_1 з пропозицією досягнути згоди з питань поділу спадкового майна, що не відображене в договорі про поділ спадщини, однак після тривалих обіцянок отримав відмову. 
Також отримав відмову нотаріуса.
Зазначене й стало підставою для звернення із позовом, яким він просив включити до складу спадкового майна, що ним успадковується за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 : 
1/2 частку приміщення для здійснення підприємницької діяльності площею 76 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 ; 
1/2 частку господарської будівлі (гараж-майстерні) площею 204,7 кв. м., за адресою АДРЕСА_5 ;
1/2 частку нежилого приміщення загальною площею 207,5 кв. м. магазин "Автосвіт", що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; 
47/50 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , спадковим майном по померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
А також визнати за ним право власності на: 
1/4 частку приміщення для здійснення підприємницької діяльності площею 76 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 ; 
1/4 частку господарської будівлі (гараж-майстерні) площею 204,7 кв. м., за адресою АДРЕСА_5 ;
1/4 частку нежилого приміщення загальною площею 207,5 кв. м., магазин "Автосвіт" за адресою АДРЕСА_3 ; 
47/200 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом по померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 батькові ОСОБА_3 . 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, 21 липня 2025 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Сінчака О.В., подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення обставин, які мають значення для справи, просила скасувати рішення та ухвалити у цій і нове про відмову в задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не враховано обставини укладення та поділу між спадкоємцями спадкового майна за договором про поділ спадщини, зокрема, що внаслідок усної домовленості було укладено вкрай невигідний для ОСОБА_1 договір про поділ спадщини. 
Так, внаслідок договору по поділ спадщини від 16.08.2022 року ОСОБА_1 отримала: 3/50 домоволодіння, по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку за цією ж адресою; причіп автомобільний 2014 року випуску; частку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », по АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею за цією ж адресою.
Натомість позивач отримав: будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_4 ; земельну ділянку за цією ж адресою; транспортний засіб марки (моделі) DAIMLER-BENZ D. 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; гараж № НОМЕР_3 , що розташований по АДРЕСА_6 ; частку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », по АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею за цією ж адресою. Вказані будівлі збудовані на земельних ділянках, що належали їй на праві власності (придбані до шлюбу) .
Вважає, що вказане майно позивач отримав без врахування у ньому частки в спільному майні подружжя ОСОБА_1 , в результаті чого порушено право інших співвласників. 
На такий розподіл ОСОБА_1 погодилась з урахуванням того, що позивач визнавав інше майно, яке оформлене (дооформлене) ОСОБА_1 на своє ім`я за час перебування у шлюбі із спадкодавцем, як таке, що є особистою її власністю, набуте нею за кошти від її підприємницької діяльності.
Вважає, що позивач бажає отримати майно, яке ніколи не належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності.
Так, спадкодавець ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_1 на час укладення шлюбу і до дня смерті чоловіка, були ФОП і здійснювали свою самостійну господарську діяльність від якої отримували дохід, який вважали своєю особистою власністю.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду 24 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 04 серпня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено її розгляд.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Сінчак О.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах викладених в ній, та просили задовольнити.
Представник позивача – адвокат Бардин М.Б. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 18.11.1986 року.
Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб, 22.02.2003 ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Ямпіль Вінницької області помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 12.10.2020.
Із копії договору про поділ спадщини від 16.08.2022 вбачається, що ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_3 переходить 3/50 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0256 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки ПГМФ, модель – 8302, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 1/2 частка кафе «Вареники» розташованого по АДРЕСА_2 ; 1/2 частка земельної ділянки площею 0,1701 га по АДРЕСА_3 кадастровий номер 0525610100:01:003:0154. Водночас ОСОБА_2 в порядку спадкування після ОСОБА_3 переходить 1/2 частка кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_2 ; 1/2 частка земельної ділянки площею 0,1701 га по АДРЕСА_3 кадастровий номер 0525610100:01:003:0154; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_4 ; земельна ділянка площею 0,0906 га, що розташована по АДРЕСА_4 кадастровий номер 0520655900:02:007:0455; транспортний засіб марки (моделі) DAIMLER-BENZ D 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; гараж № НОМЕР_3 , що розташований по АДРЕСА_1 .
Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2024 №134/02-31 вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1/4 частку приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/4 частку господарської будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_5 ; 1/4 частку приміщення магазину «Автосвіт», що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; 47/100 часток домоволодіння, що знаходиться адресою АДРЕСА_1 , після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області. 
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 697226, виданого 24.01.2003 ОСОБА_3 зареєстрований особою-підприємцем номер запису про включення відомостей про фізичну особу–підприємця до ЄДР 21730170000000223.
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, номер запису про включення відомостей про фізичну особу–підприємця до ЄДР 21730170000000224.
Із копії податкових декларацій ФОП ОСОБА_1 за 2017-2012 роки вбачається, що у 2017 році загальна сума доходу становить 450 650 гривень; у 2016 році загальна сума доходу становить 296 876 гривень; у 2015 році загальна сума доходу становить 520 650 гривень; у 2014 році загальна сума доходу становить 646 000 гривень; у 2013 році загальна сума доходу становить 480 000 гривень; у 2012 році загальна сума доходу становить 560 000 гривень.
Згідно з звітом суб`єкта малого підприємств фізичної особи-підприємця єдиного податку за 2011 рік обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) становить 210 600 гривень.
Із копії повідомлення ГУ ДПС у Вінницькій області вих. № 21510/6/02-32-24-11-11 від 26.06.2023 вбачається, що відповідно до декларації про прибуток підприємницької діяльності за період з 01.04.2003 по 31.12.2003, реєстраційний номер 806 від 26.01.2004 дохід який підлягає податкообкладанню склав 465 гривень; відповідно до декларації про прибуток підприємницької діяльності за період з 01.01.2004 по 31.12.2004, реєстраційний номер 475 від 07.02.2005 дохід який підлягає податкообкладанню склав 722 гривні; відповідно до декларації про прибуток підприємницької діяльності за період з 01.01.2005 по 31.12.2005, реєстраційний номер 292 від 27.01.2006 дохід який підлягає податкообкладанню склав 730 гривень; відповідно до декларації про прибуток підприємницької діяльності за період з 01.01.2006 по 31.12.2006, реєстраційний номер 265 від 02.06.2008 дохід, який підлягає податкообкладанню склав 766 гривень; відповідно до декларації про прибуток підприємницької діяльності за період з 01.01.2007 по 31.12.2007, реєстраційний номер 261 від 02.06.2008 дохід який підлягає податкообкладанню склав 794 гривні; відповідно до звіту суб`єкта малого підприємства фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 2008 року, реєстраційний номер 11369 від 09.01.2009 дохід склав 110000 гривень; відповідно до звіту суб`єкта малого підприємства фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 2009 року, реєстраційний номер 11619 від 11.01.2010 дохід склав 41300 гривень; відповідно до звіту суб`єкта малого підприємства фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 2010 року, реєстраційний номер 11811 від 06.01.2011 дохід склав 180900 гривень.
Відповідно до договору оренди приміщення від 02.04.2003 орендодавець ОСОБА_1 передала орендарю ОСОБА_3 у тимчасове користування приміщення автомагазину «Автосвіт», який знаходиться по АДРЕСА_7 , загальною площею 110,0 кв. м., приміщення надано в оренду на строк 10 років.
Відповідно до договору оренди приміщення від 14.03. орендодавець ОСОБА_1 передала орендарю ОСОБА_3 у тимчасове користування 1/2 площі приміщення (103,75 м. кв.) магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в АДРЕСА_3 , площу приміщення надано в оренду на строк 10 років.
Відповідно до договору оренди приміщення від 01.03.2013 орендодавець ОСОБА_1 передала орендарю ОСОБА_3 у тимчасове користування 1/2 площі приміщення (102,35 кв. м.) господарської будівлі (гаража-майстерні) по АДРЕСА_5 і належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.2008, площу приміщення надано в оренду на строк 10 років.
Із копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №336096005 від 19.06.2023 слідує, що у власності ОСОБА_2 перебуває гараж загальною площею 31.4 кв. м. за адресою АДРЕСА_8 .
Відповідно до договору купівлі-продажу основних засобів від 20.01.2004 правління Ямпільської райспоживспілки продало, а ОСОБА_3 купив кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » площею 259,7 кв. м. по АДРЕСА_3 . Сума 20 729 гривень 66 копійок раніше внесена ОСОБА_3 та його дружиною на рахунок продавця у вигляді пайових внесків.
01.03.2004 ОСОБА_3 звернувся із заявою до голови правління Ямпільської райспоживспілки про зарахування позичкових коштів згідно договору позики від 15.08.2003 в рахунок придбаного майна підвальне приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на суму 6 166 гривень 00 копійок.
З аналогічною заявою звернулась і ОСОБА_1 до голови правління Ямпільської райспоживспілки та просила зарахувати позичкові кошти, згідно договору позики від 15.08.2003 в рахунок придбаного майна підвальне приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на суму 14 850 гривень 00 копійок.
Згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2000 спільне господарство «Коопунівермаг» продало, а ОСОБА_1 купила цілий магазин «Спорттовари» по АДРЕСА_3 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.2010 ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купила 11/50 частин магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 » загальною площею 46.57 кв. м. який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .
Відповідно до рішення №516 від 23.09.2010 «Про оформлення права приватної власності на магазин «Автосвіт» в цілому по АДРЕСА_3 ОСОБА_1 », ОСОБА_1 оформлено та видано свідоцтво про право приватної власності на магазин «Автосвіт» в цілому (14/100 частини приміщення) по АДРЕСА_3 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.11.2010 у приватній власності ОСОБА_1 перебуває 1/1 частки магазин «Автосвіт» площею 207,5 кв. м.
Відповідно до договору купівлі-продажу (викупу) земельної ділянки від 04.05.2012 Ямпільська міська рада в особі міського голови Кульбаби О.В. на підставі рішення № 3516 46 сесії 5 скликання Ямпільської міської ради від 21.10.2010, рішення № 181 4 сесії 6 скликання від 17.01.2011 та рішення № 760 17 сесії 6 скликання від 21.03.2012 продала, а фізичні особи-підприємці ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 купили земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1701 га., яка знаходиться на землях Ямпільської міської ради в АДРЕСА_3 та АДРЕСА_9 у визначених частках: ОСОБА_3 19/100 частин земельної ділянки вартістю 32 975 гривень 64 копійки; ОСОБА_1 35/100 частини вартість 60744 гривні; ОСОБА_6 9/100 частин вартістю 15620 гривень 04 копійки; ОСОБА_7 11/100 частин вартістю 19091 гривня 16 копійок; ОСОБА_5 11/100 частин вартістю 19091 гривня 16 копійок; ОСОБА_8 3/100 частин вартістю 5206 гривень 68 копійок; ОСОБА_9 12/100 частин вартістю 20826 гривень 72 копійки. Кадастровий номер земельної ділянки 0525610100:01:003:0154. Земельна ділянка виділена для комерційного використання. На земельній ділянці по АДРЕСА_10 розташований Магазин.
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 360764 виданого 09.11.2012 та додатку до державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (викупу) земельної ділянки є власником земельної ділянки площею 0,1701 га по АДРЕСА_10 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Кадастровий номер земельної ділянки 0525610100:1:003:0154. Також співвласниками земельної ділянки є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . На 11/100 часток земельної ділянки 14.03.2017 Ямпільською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №303 на ім`я ОСОБА_10 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.06.1995 ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_1 купила одну другу частину жилого будинку з відповідними надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 057436 виданого 03.04.1996 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0515 га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2015 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0621 га., яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0525610100:01:003:0232, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розмір частки 1/1.
Відповідно до рішення № 154 від 21.05.1996 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку по АДРЕСА_1 . Після закінчення будівництва нового будинку, частину будинку, яка належить ОСОБА_1 переобладнати в господарське приміщення.
Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.04.2003 ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_3 купив одну другу частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до довідки-характеристики виданої Ямпільським РБТІ вих. № 654 від 13.10.2008 житловий будинок, по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по одній другій частці.
Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт/зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт 04.10.2011 ОСОБА_1 звернулася до начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області із вказаним повідомлення.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ямпільської міської ради №231 від 21.06.2012 внесені зміни у рішення №171 від 30.05.2012, а саме вирішено: ОСОБА_1 оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на 47/50 частини, а саме одну другу житлового будинку – літ. А, з надвірними будівлями та житлового будинку з мансардою – літ. Д по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 оформити та видати свідоцтво про право власності на 3/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Раніше існуючі документи погасити. 
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.07.2012 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності є власником 47/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до рішення № 229 від 18.06.2002 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво господарської будівля по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до свідоцтва про право власності на приміщення для здійснення підприємницької діяльності від 25.05.2007 приміщення для здійснення підприємницької діяльності в цілому по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.12.2002 ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку розміром 0,377 Га по АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5600354782023 від 31.05.2023 ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,0306 Га, яка розташована по АДРЕСА_5 кадастровий номер 0525610100:01:003:0327.
Відповідно до свідоцтва про право власності на господарську будівлю (гараж-майстерня) від 06.04.2008 господарська будівля (гараж-майстерня) по АДРЕСА_5 в цілому належить ОСОБА_1 , загальною площею 204,7 кв. м.
Матеріалами спадкової справи № 249/2020 до майна померлого ОСОБА_3 також встановлено, що 29.10.2020 ОСОБА_1 подала заяву до приватного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
26.03.2021 приватному нотаріусу надійшла також заява від ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 
16.08.2022 позивач та відповідач підписали договір про поділ спадщини. 
Того ж дня на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина складається із гаража під АДРЕСА_11 . 
06.03.2023 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , спадщина складається із автомобіля марки DAIMLER-BENZ D 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
22.03.2023 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , спадщина складається із 3/50 частки житлового будинку садибного типу з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розміщеного за адресою АДРЕСА_1 . 
02.12.2024 ОСОБА_2 подав заяву про включення до складу спадкового майна та видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом. 
06.12.2024 приватний нотаріус Мойсеєнко Г.Л. постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , 1/4 частку господарської будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , 1/4 частку приміщення магазин «Автосвіт», що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , 47/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки № 59-1/09/11 від 25.01.2021 ОСОБА_14 не має станом на 25 січня 2021 року отриманих та непогашених кредитів в АТ «УКРСИББАНК».
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №432326369 від 20.06.2025, припинено обтяження та виключено із державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про обтяження предмету іпотеки: приміщення для здійснення підприємницької діяльності площею 76 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться на земельній ділянці площею 0,003га (кадастровий номер 0525610100:01:003:0233) та на земельній ділянці площею 0,0032 га (кадастровий номер 0525610100:01:003:0052), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до довідки № 64-1-12/33-158 від 18.06.2021 ОСОБА_14 не має станом на 18 червня 2025 року отриманих та непогашених кредитів в АТ «УКРСИББАНК».
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Оскаржуване стороною судове рішення повністю відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. 
Так суд вважав встановленим, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить частина приміщення для здійснення підприємницької діяльності площею 76,0 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 ; частина господарської будівлі (гараж-майстерня) площею 204,7 кв. м. за адресою АДРЕСА_5 ; частина нежилого приміщення загальною площею 207,5 кв. м. магазин "Автосвіт" за адресою АДРЕСА_3 ,; 47/50 частка домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а відтак підлягає розподілу між спадкоємцями - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
При цьому жодних доказів того, що вказане майно придбавалося у власних інтересах ОСОБА_1 , а не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять, тому придбане спірне майно набуло статусу спільної сумісної власності подружжя. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до принципу змагальності сторін (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Правила оцінки доказів встановлені статтею 89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Виходячи із положень статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. При цьому, до заяви про прийняття спадщини ставиться вимога особистого її подання спадкоємцем.
Згідно з статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, при його недотриманні, відповідно до ст.1272 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що не прийняв її.
Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 , останній перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , а тому спадкоємцями першої черги є син померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Вони обоє прийняли спадщину і розподілили її частину, уклавши нотаріально посвідчений договір розподілу спадщини.
Крім того, позивач просив включити до складу спадкового майна, що залишилось після смерті його батька 1/2 частку приміщення для здійснення підприємницької діяльності площею 76 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 ; 1/2 частку господарської будівлі (гараж-майстерні) площею 204,7 кв. м., за адресою АДРЕСА_5 ; 1/2 частку нежилого приміщення загальною площею 207,5 кв. м. магазин "Автосвіт", що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; 47/50 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , спадковим майном по померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
А також визнати за ним право власності на це майно в розмірі його частки за кожним із об`єктів.
Судом вірно встановлено, що зазначене спірне майно придбане подружжям ОСОБА_3 (за час його життя) та ОСОБА_1 , а тому є їх спільною власністю .
Майнові відносини, які складаються між подружжям, урегульовано у нормах СК України.
Майно, що належить дружині, чоловікові, може належати їм на праві особистої приватної власності (статті 57-59), або на праві спільної сумісної власності (статті 65-74 СК України).
Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 04 березня 2021 року у справі №343/1294/18 набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
У частині сьомій цієї статті передбачено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. 
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18, викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Здійснення дружиною, чоловіком права особистої приватної власності має відповідати вимогам статті 59 СК України, відповідно до якої той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей. При розпорядження своїм майно дружина, чоловік зобов`язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім`ї, які відповідно до закону мають право користування ним.
У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
У справі, яка переглядається, з урахуванням меж та доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про поширення режиму спільного майна подружжя на майно, зазначене у позовних вимогах ОСОБА_2 , а саме: приміщення для здійснення підприємницької діяльності площею 76 кв. м., господарську будівлю (гараж-майстерні) площею 204,7 кв. м., нежиле приміщення загальною площею 207,5 кв. м. магазин "Автосвіт", 47/50 частки житлового будинку.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що приміщення для здійснення підприємницької діяльності площею 76 кв. м. та господарська будівля (гараж-майстерні) площею 204,7 кв. м., збудовані за власні кошти на земельних ділянках, які придбані ОСОБА_1 до шлюбу, а відтак не є спільним майном подружжя.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем не підтверджено належними і допустимими доказами придбання спірних об`єктів з використанням коштів, що належали ОСОБА_1 особисто. 
Так, відповідачкою не вказано, за рахунок яких із передбачених частинами 2-6 статті 57 СК України видів майна, що є особистою приватною власністю, вона придбавала спірні об`єкти під час перебування в шлюбі. 
Натомість відповідач стверджувала лише те, що кожен з подружжя займався підприємницькою діяльністю і на власний розсуд придбавав в особисту приватну власність об`єкти нерухомості. 
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 61 СК України заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності. 
При цьому суд наголошує, що як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 були зареєстровані як суб`єкти підприємницької діяльності й активно її здійснювали. 
При цьому договори оренди приміщення, укладені між ОСОБА_1 як суб`єктом підприємницької діяльності (орендодавець) з одного боку, і ОСОБА_3 як суб`єктом підприємницької діяльності з іншого боку свідчать не про визнання останнім права особистої приватної власності ОСОБА_1 на зазначені об`єкти нерухомості, а про здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності в приміщеннях, що зареєстровані за його дружиною, також підприємцем ОСОБА_1 . 
Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.
Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.
Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року № 6-1752цс15, постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року по справі № 318/1863/17 (провадження № 61-1747св19), постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 279/6459/14-ц (провадження № 61-33697св18).
Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.
Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.
Отже посилання заявника на те, що спірне майно придбане хоч і в період шлюбу, але виключно за кошти відповідача, отримані від прибутку як ФОП, не спростовують презумпцію спільності майна подружжя, передбаченої частиною першою статті 60 СК України.
Щодо доводів апеляційної скарги про нібито несправедливий характер укладеного між сторонами договір про розподіл спадщини і наявність між сторонами усної домовленості про те, що ОСОБА_2 не претендуватиме на інші об`єкти нерухомості, що були придбані ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції, відхиляє їх з огляду на таке.
Договори про розподіл спадщини – це група договорів, яка об`єднує договір про зміну черговості одержання права на спадкування (стаття 1259 ЦК України), договір про зміну розміру частки у спадщині (ч. 2, 3 статті 1267 ЦК України), договір про поділ спадщини спадкоємцями (стаття 1278 ЦК України). 
Договір про поділ спадщини, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сторони в ньому визначили конкретні об`єкти нерухомого і рухомого майна, яке вони бажають розподілити. При цьому сторони стверджували про те, що цей договір не приховує інших правочинів і відповідає дійсним намірам сторін, поділ вчиняється без доплати. 
Отже відповідний договір не містить положень про те, що ним охоплене все без винятку спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , сторони за ним повністю врегулювали питання розподілу всієї спадщини й відмовляються від наступних вимог про його розподіл.
У випадку існування домовленості між сторонами про це, вони мали б зафіксувати її в тексті договору. 
Крім того, рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року в справі № 153/826/23 в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 про визнання договору про поділ спадщини недійсним, визнання права власності у порядку спадкування за законом – відмовлено. 
Щодо доводів апеляційної скарги про належність ОСОБА_1 на праві особистої власності конкретних об`єктів нерухомого майна, апеляційний суд зазначає таке.
По об`єкту нерухомого майна – магазину «Автосвіт», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Крім придбаного ОСОБА_1 17 березня 2000 року приміщення магазину «Спорттовари» площею 125,6 кв. м., за 8 556 грн, до його складу увійшло приміщення (11/50) магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 », площею 46,57 кв. м., вартістю 14 900 грн, придбане нею за згодою чоловіка ОСОБА_17 18 вересня 2010 року, тобто в період перебування в шлюбі. 
Рішенням виконкому Ямпільської міської ради від 23.09.2010 оформлено та видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на магазин «Автосвіт» в цілому 14/100 частини приміщення по АДРЕСА_3 , а 05.11.2010 видано свідоцтво на нежиле приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за даною адресою , загальною площею 207,5 кв. м.
Відповідно до частини 1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових витрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
В зв`язку з тим, що за час перебування в шлюбі зазначений об`єкт нерухомого майна, належний ОСОБА_1 істотно збільшився як за площею, так і за вартістю й фактично перетворився на інший об`єкт, вірним є висновок суду першої інстанції про його віднесення до спільної сумісної власності подружжя.
Як вже зазначав апеляційний суд, договори оренди магазину «Автосвіт», укладені між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 факту належності зазначеного майна подружжю на праві спільної власності не спростовують. 
Так само не є доказом придбання зазначеного майна в період шлюбу, проте за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 довідка ГУ ДПС у Вінницькій області про обсяг її, як підприємця, виручки від реалізації товарів, оскільки сума виручки за 2010 рік – 180 900 грн не є тотожною доходу, одержаному за цей період, який можна було б спрямувати на придбання майна. 
Крім того, як зазначалося вище, доходи подружжя, обоє з яких є підприємцями, є їх спільною сумісною власністю. 
Щодо приміщення для здійснення підприємницької діяльності – магазину « ІНФОРМАЦІЯ_7 » за адресою: АДРЕСА_1 , то відповідач не заперечує, що його було побудовано під час перебування в шлюбі, хоча й на частині земельної ділянки, що належала ОСОБА_1 особисто.
Апеляційний суд відкидає посилання відповідача на те, що згідно з показами свідка ОСОБА_18 останній нібито надав позику особисто ОСОБА_1 на будівництво зазначеного магазину, яку вона нібито погашає. 
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей. 
Отже показання свідка в даному випадку відповідно до статті 79 ЦПК України є недопустимим доказом і не беруться судом до уваги. 
З цих же підстав апеляційний суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_14 про те, що будівництво іншого об`єкта нерухомого майна – господарської будівлі (гаражу-майстерні) за адресою: АДРЕСА_5 , нібито здійснювалося за рахунок отриманого ним і переданого ОСОБА_1 кредиту в розмірі 32 000 доларів США. 
Зазначений об`єкт також зведений і зареєстрований під час перебування ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_3 , а відтак належить до їх, як подружжя, спільної сумісної власності. 
Так само житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 як такий, що збудований, введений в експлуатацію і зареєстрований під час перебування ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в шлюбі, належить до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, що більша його частина зареєстрована за одним із них. 
Таким чином, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довела, що спірне майно, хоч і набуте за час перебування в шлюбі із спадкодавцем ОСОБА_3 , проте набуте нею за особисті кошти.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон,  що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сінчака Олександра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2025 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 25.08.2025 року.
Головуючий                                                                        І.М. Стадник 

Судді                                                                                М.В. Матківська

                                                                               І.В. Міхасішин