ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року	Львів	Справа № 500/443/25 пров. № А/857/11928/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	  Шевчук С. М.	
суддів -	  Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року  у справі № 500/443/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії, 
місце ухвалення судового рішення  	м.Тернопіль	

Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Мартиць О.І.	
дата складання повного тексту рішення	03.03.2025	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року  у справі № 500/443/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні – задоволено  частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.12.2024 №192650003746 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 з 14.12.1988 по 10.12.2020 в органах місцевого самоврядування.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з 03.12.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що  відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а ні Закону України «Про державну службу».
Таким чином скаржник вважає, що посилання суду першої інстанції на норми пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1994 №283, є помилковими, оскільки після набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тобто після 04.07.2001, пенсійне забезпечення посадових осіб органів місцевого самоврядування здійснюється відповідно до вказаного Закону, а ні підзаконного нормативного акту.
Відповідно даних трудової книжки ОСОБА_1 б/н від 15.01.1978 працювала  з 14.12.1988 по 26.03.2015, з 09.11.2015 по 10.12.2020, з 25.05.2021 по 31.08.2022 в сільській раді.
Отже скаржник вважає, суд першої  інстанції помилково не врахував те, що, враховуючи те, що Позивач займала посади в органі місцевого самоврядування, з урахуванням норм статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пенсійне забезпечення Позивача має здійснюватися саме відповідно до Закону № 1058.
Позивач   своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Про розгляд апеляційної  скарги  позивач повідомлена шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи міститься  відповідне відстеження вручених  рекомендованих поштових відправлень.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи приписи Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 №889-VIII, Закону від 07.06.2001 №2493-III та Порядку №283, період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 14.12.1988 зараховується до стажу державної служби.
З огляду на наявність у позивача, яка займала посади державної служби, на день набрання чинності Закону №889-VIII (01.05.2016), не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, є всі підстави для переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 26.07.2020 як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
03.12.2024 ОСОБА_1 звернулась з заявою №4131 про перерахунок "Перехід на інший вид пенсії", яка опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
За результатами поданої заяви від 03.12.2024 прийнято рішення від 03.12.2024 №192650003746 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ", яким відмовлено позивачу в переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з тим, що заявниця не працювала на посаді, віднесеної до відповідної категорії посад державних службовців станом на 01.05.2016.
Як видно зі змісту спірного рішення з посиланням на норми чинного законодавства, розглянувши надані документи встановлено, що згідно запису трудової книжки ОСОБА_1 14.12.1988 обрана на посаду секретарем виконкому Пробіжнянської сільської ради та 03.08.2001 склала присягу посадової особи місцевого самоврядування. Відповідно посади за період роботи в Пробіжнянської сільської ради віднесені до категорії посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідної категорії посад державної служби. Отже, період роботи в органах місцевого самоврядування з 14.12.1988 не може бути зарахований до стажу державної служби. 
Також судом установлено, що за даними трудової книжки позивача, дата заповнення 15.01.1978 містяться наступні записи про її роботу:
запис №5 - 14.12.1988 обрана секретарем виконкому Пробіжнянської сільської ради (підстава сьома сесія с/ради від 14.12.1988)
запис №6 - 24.04.1990 обрана заступником голови Пробіжнянської сільської ради (підстава сесія від 24.04.1990)
запис №7 - 15.01.1991 звільнена з посади заступника голови сільської ради (підстава сесія від 15.01.1991)
запис №87 - 15.01.1991 обрана секретарем Пробіжнянської сільської ради (підстава сесія від 15.01.1991)
запис №9 - 05.05.1994 присвоєно 11 (одинадцятий) ранг державного службовця (розпорядження №6 від 05.05.1994)
запис №10 - 10.08.1994 обрана секретарем Пробіжнянської сільської ради (підстава сесія №1 від 10.08.1994)
запис №11 - 20.01.1995 прийняла присягу державного службовця
запис №12 - 23.04.1998 обрана секретарем Пробіжнянської сільської ради (підстава сесія №1 від 23.04.1998)
запис №13 03.08.2001 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування
запис №14 - 20.04.2002 обрана секретарем Пробіжнянської сільської ради (підстава перша сесія ріш. №3 від 20.04.2002)
запис №15 - 16.03.2005 присвоєно 10-ранг посадової особи місцевого самоврядування (розп. №61 від 16.03.2005)
запис 316 11.04.2006 обрана секретарем Пробіжнянської сільської ради (підстава перша сесія ріш. №3 від 11.04.2006)
запис №17 - 20.03.2007 присвоєно 9-ранг посадової особи місцевого самоврядування (розпорядж. №128 від 20.03.2007)
запис №18 - 19.11.2010 обрана секретарем Пробіжнянської сільської ради (підстава 1 сесія ріш. №3 від 19.11.2010)
запис №19 - 26.03.2015 достроково припинено повноваження секретаря с/ради згідно поданої заяви (38 сесія 6 скликання ріш. №328 від 26.03.2015)
запис №20 - 09.11.2015 Пробіжнянська сільська рада, обрана секретарем Пробіжнянської сільської ради (перша сесія ріш. №3 від 05.11.2015)
Присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування (ріш. №3 від 05.11.2015) Запис за №20 вважати недійсним від 09.11.2015.
запис №22 - 10.12.2020 повноваження секретаря Пробіжнянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області припинено, п.п. 4 п.2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад" від 16 квітня 2020 року №562-ІХ. (рішення Колиндянської сільської ради 8 скликання від 10.12.2020 №2)
Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно із  статтею 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до преамбули  Закону №1058-ІV, він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього  Закону.
У  статті 9 Закону №1058-ІV  зазначено, що відповідно до цього  Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV  передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
01.05.2016 набрав чинності  Закон № 889-VIII.
Відповідно до  статті 90 цього Закону  пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Водночас, пунктом 2  Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII  передбачено, що  Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ  втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12  розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.
Отже, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону №3723-XII.
Відповідно до пункту 10 розділу  XI  Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII  державні службовці, які на день набрання чинності цим  Законом  займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  статтею 25 Закону України «Про державну службу»  та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу»  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу  XI  Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII  встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим  Законом  мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  статтею 25 Закону України «Про державну службу»  та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу»  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17, від 27.01.2023 у справі №340/4184/21.
В розглядуваній справі є спірним є питанням зарахування до стажу державної служби періоду перебування особи на службі в органах місцевого самоврядування.
Пунктом 4 ч.2  ст.46 Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу»  визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених  Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Згідно із  ст.1 Закону України № 2493-III від 07.06.2001р. «Про службу в органах місцевого самоврядування»  /Закон № 2493-III/, в редакції станом на 01.05.2016р., служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Приписами ст.ст.2,  3 Закону № 2493-III  визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Відповідно до ч.7  ст.21 Закону № 2493-III  пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Згідно з п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затв.  постановою КМ України № 229 від 25.03.2016р., стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8  розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. № 889-VIII.
У свою чергу, відповідно до п.8  розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу»  стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Таким чином, належить керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затв.  постановою КМ України № 283 від 03.05.1994р. /Порядок № 283/.
Статтею 14 Закону № 2493-III  встановлено класифікацію посад в органах місцевого самоврядування 7 категорій посад.
Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.
Абз.13 п.2 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених  ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
  Стаття 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"  встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких: шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.
З  матеріалів справи убачається, що  посади, які обіймала позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених  статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Позивач   приведена до Присяги державного службовця, 03.08.2001 позивач прийняла Присягу посадової особи органу місцевого самоврядування.  Позивачу присвоєно 11 (одинадцятий) ранг державного службовця (розпорядження №6 від 05.05.1994),  10-ранг посадової особи місцевого самоврядування (розп. №61 від 16.03.2005), 9-ранг посадової особи місцевого самоврядування (розпорядж. №128 від 20.03.2007).
Наведеним спростовуються висновок відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може зараховуватися до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця.
Водночас судом установлено, що стаж роботи позивачки на  посадах органів місцевого самоврядування станом 01.05.2016 (набрання чинності  Законом №889-VIII) складав 27 років 09 місяці 03 дня, а зокрема за період з:
- 14.12.1988  по  04.07.2001 становив 12 років 06 місяців 20 днів;
- з 05.07.2001 року по 26.03.2015 року  становив  14 років 08 місяців  21 день;
- з 09.11.2015 по   01.05.2016 року становив -05 місяців 22 дні. 
Враховуючи наведене, вірним є висновок суду першої інстанції  про те, що період роботи позивача  на посадах в органах місцевого самоврядування  до 01.05.2016 року незаконно не враховано відповідачем у стаж його роботи на посадах державної служби, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
    Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17.
        Окрім зазначеного  позивач має стаж роботи в органах місцевого самоврядування у період з 25.05.2021 року по 31.08.2022 року, який становить 1 рік 03 місяці 06 днів.
При цьому колегія суддів зазначає, що  час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених  Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби, тому правові підстави для неврахування до стажу державної служби періодів роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування є відсутніми.
Вищевикладеним спростовуються доводи пенсійного органу про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001р.
Такий висновок відповідає правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11.04.2023р. у справі № 1.380.2019.003855.
Отож, приймаючи рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу»  у зв`язку з не зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.
При цьому, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2018р. у справі № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності  Закону України № 889-VIII  положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до  ст.46 Закону України № 889-VIII  та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затв.  постановою КМ України № 229 від 25.03.2016р., час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених  Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби.
Звідси, стаж роботи позивача (також після 04.07.2001р). на різних посадах в органах місцевого самоврядування підлягає зарахуванню до стажу державного службовця.
Отже, відповідач не довів правомірності своєї відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу».
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове  рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат  у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року  у справі № 500/443/25  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос