Справа № 344/4682/25 
Провадження № 22-ц/4808/1054/25
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Барков 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
               головуючого судді                Баркова В. М.,
       суддів:                        Василишин Л. В.,
                                       Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2025 року в складі судді Атаманюк Б. М., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (надалі ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулось із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтовано тим, що 21 лютого 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі – ТзОВ «Авентус Україна») та   ОСОБА_1  був укладений договір про надання споживчого кредиту № 6392209.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 10 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Однак, всупереч умовам договору та вимог законодавства, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, про що свідчить відмова від добровільного повернення боргу.
В подальшому між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, зокрема, і до відповідача за вказаним договором.
Посилаючись на вказані обставини ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суму заборгованості в загальному розмірі 44 228 грн, з яких: сума кредиту 10 000 грн, сума процентів за користування кредитом 17 910 грн, нараховані позивачу проценти за 82 календарних дні – 16 318 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6392209 від 21 лютого 2023 року у розмірі 27 910 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 528,53 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього кредитного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту.
При цьому суд не вбачав підстав стягнення з відповідача нарахованих відсотків за за період з 27 листопада 2023 року по 16 лютого 2024 року в розмірі 16 318, 00 грн, оскільки у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення договору факторингу, без можливості нарахування додаткових процентів, право на нарахування яких мав первісний кредитор.
В апеляційній скарзі представник ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд частково задовольнивши позов не врахував того, що позивач набув права вимоги за договором факторингу і щодо майбутніх вимог, в тому числі за договором № 6392209 про надання споживчого кредиту від 21.02.2023 року, строк дії якого визначено п. 1.4. Договору до 16.02.2024 року включно, зокрема щодо відсотків в сумі 16 318 грн., нарахованих новим кредитором в межах дії кредитного договору в період з 27.11.2023 року по 16.02.2024 року, а тому, рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволені вимог про стягнення вказаних процентів є помилковим.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції встановив, що 21 лютого 2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір № 6392209 про надання споживчого кредиту.
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000 грн. (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 360 днів (п. 1.4. кредитного договору), періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів (а.с. 26-31).
У відповідності до п 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Пунктом 1.5.2. договору передбачена знижена процентна ставка в розмірі 0,995% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 23.03.2023 р. або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки (а.с. зв. 26).
Згідно листа від 05 грудня 2023 року № 3741 ТзОВ «Авентус Україна» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 76-77).
27 листопада 2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал», було укладено договір факторингу № 27.11/23-Ф (а.с. 80-84).
У відповідності до п. 1.1. договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. зв. 80).
Вказаним договором, також передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Акту прийму-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому- передачі реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгваності та є невід`ємною частиною договору (п. 1.2. договору).
Акт прийому-передачі реєстру боржників також підписаний між сторонами (а.с. зв. 85)
Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопа 2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а. с. 75).
Як вбачається з розрахунку заборгованості здійсненого ТзОВ «Авентус Україна» за період з 21 лютого по 26 листопада 2023 року позивачем нарахована заборгованість в сумі 27 910 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 17 910 грн. (а.с. 37-44).
Згідно розрахунку заборгованості проведеного ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» позивачем нараховано проценти за 82 календарних днів (27.11.2023 - 16.02.2024) в межах строку договору відповідно до наступного: 10 000, 00 грн. * 1,99% = 199 грн. х 82 календарних днів, що складає 16 318, 00 грн (а. с. 45).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 638 та частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Отже, з огляду на положення вище вказаного законодавства та пункту 1.1. Договору кредитні кошти надавались ОСОБА_1 виключно за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТзОВ «Авентус Україна» за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».
З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
У справі, що переглядається, зважаючи на те, що первісний кредитор виконав умови договору, відповідач отримав кредитні кошти та використав їх, допустивши при цьому заборгованість, а позивач набув право вимоги до нього, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000, 00 грн та 17 910, 00 грн - процентів за користування кредитними коштами.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з позичальника 16 318, 00 грн процентів за користування кредитними коштами за період з 27 листопада 2023 року по 16 лютого 2024 року з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 стаття 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Аналізуючи зміст кредитного договору від 21 лютого 2023 року № 6392209 та його складових, виконання відповідачем кредитних зобов`язань колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що 16 318 грн заборгованості за процентами за користування кредитом після відступлення первісним кредитором на користь позивача права вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору, було нараховано правомірно, згідно з умовами договору, підписаного первісним кредитором та позичальником за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.
Враховуючи, що  ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.
Відтак, ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього кредитного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а тому права кредитора порушені та підлягають захисту.
Відповідно до пункту 3.1 Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
За пунктом 3.2 Договору, до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів, вказана у графіку платежів. У випадку коли день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день (а.с. 27).
Строк кредитування передбачено сторонами 360 днів (пункт 1.4 Договору) (а. с. 26).
Договір вважається укладеним з момент його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора ( пункт 9.6 Договору) (а.с. 30).
Відповідно до договору ОСОБА_1 підписав договір про надання споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором 21 лютого 2023 року о 22:48:59, а додаткову угоду до договору 21 лютого 2023 року о 22:48:55.
Отже, строк кредитування триває з 21 лютого 2023 року по 16 лютого 2024 року.
Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновком суду про те, що нараховані проценти у розмірі 16 318 грн нараховані позивачем безпідставно. Адже, укладаючи договір факторингу № 27.11/2023-Ф сторони погодили, що право вимоги до боржників, зокрема, до відповідача поширюється на зобов`язання строк за яким настав, або виникне в майбутньому, а оскільки на момент укладення договору факторингу, строк дії кредитного договору не сплив, позивачем цілком правомірно здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами в межах строку кредитного договору, а саме з 27 листопада 2023 року по 16 лютого 2024 року, що відповідає наведеним нормам матеріального права.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Ураховуючи викладені вище обставини, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з 27 листопада 2023 року по 16 лютого 2024 року у розмірі 16 318 грн необхідно скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга містить вимогу про скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, проте не містить доводів незгоди скаржника в частині задоволених вимог судом першої інстанції, тому в цій частині оскаржуване рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У зв`язку зі скасуванням судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог підлягають перерозподілу судові витрати.
За результатами перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції позовну заяву було задоволено на 100%, а апеляційну скаргу ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» було задоволено на 36,89%.
Відтак, з ОСОБА_1  на користь ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 2 422,40 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 340,62 грн. (3 633,60 грн * 36,89 %),а також витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн та апеляційної інстанції у розмірі 1 475,80 грн. (4 000 грн. * 36,89 %).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» –задовольнити частково.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2025 року в частині відмови у стягненні з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фітраст Україна» процентів від простроченої суми заборгованості за кредитним договором за період з 27 листопада 2023 року по 16 лютого 2024 року – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фітраст Україна» заборгованість за проценти за користування кредитними коштами за період з 27 листопада 2023 року по 16 лютого 2024 року за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2023 року № 6392209, в розмірі 16 318 (шістнадцять тисяч триста вісімнадцять) грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фітраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 11 475(одинадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн. 80 коп.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фітраст Україна» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 763 (три тисячі сімсот шістдесят три) грн. 02 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 27 серпня 2025 року.

Судді                                                        В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта