ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/7805/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Міністерства освіти і науки України на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року (суддя Притула К.М.) в адміністративній справі за позовом   ОСОБА_1  до  Міністерства освіти і науки України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Інфоресурс»  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року року позовні вимоги   ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -  Державне підприємство «Інфоресурс» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. 
Представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 27 000  грн. 
Додатковим рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі задоволено частково.
Присуджено на користь ОСОБА_1           з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі  5000 грн.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду про   часткове задоволення вимог його заяви, позивач, через свого представника звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків   суду обставинам   справи   та порушення норм процесуального права, просить скасувати   додаткове рішення   в частині відмови та ухвалити   нове   додаткове рішення,   яким   заяву про   розподіл   судових витрат   задовольнити в повному обсязі.
Мотивуючи свою позицію про порушення судом   першої інстанції норм процесуального права скаржника  зазначає,   що   позивачем в повному обсязі доведено як факт понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу, так і співмірність вартості виконаних адвокатом робіт, що дозволяє суду в повному обсязі встановити зміст, обсяг та вартість наданих послуг. Суди повинні оцінювати критерій розумності необхідності витрат на професійну правничу допомогу керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги. Однак судом першої інстанції надані стороною позивача докази свідомо проігноровано, а наведені висновки Верховного Суду до уваги не взято. Оскільки сторона позивача документально підтвердила понесення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з критеріїв та обставин справи, заява про відшкодування судових витрат у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції підлягає задоволенню у повному обсязі.
Посилаючись на численну позицію Верховного Суду з цього приводу, зокрема наведену у постанові від 02.02.2023 у справі № 915/606/21, скаржник зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про   зменшення   витрат   на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На переконання скаржника оскільки відповідачами клопотання   про   зменшення суми відшкодування   витрат   на правничу допомогу   не   було подано,   суд   першої інстанції   не   мав підстав для зменшення заявленої суми відшкодування.
Також, не   погоджуючись   з   прийнятим   рішенням,   Міністерство освіти і науки України звернулось з апеляційною скаргою, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права просив скасувати   рішення суду   першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні   заяви   позивача відмовити.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією   Верховного Суду, викладеною в постановах від 18.10.2023 у справі № 1740/2143/18, від 06.12.2023 у справі № 140/763/22.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Як вбачається з матеріалів справи,  що представником позивача надано до матеріалів справи: договір про надання правової  допомоги № 71 від 27.11.2024, перелік послуг до договору, заявка №1 про надання професійної правничої допомоги, рахунок №71-1 на оплату, платіжна інструкція №664746791.1.00000 від 14.11.2024.
Так, між Адвокатським об`єднанням «Науменко, Боруш і партнери» та Бельмегою Андрієм Віталійовичем (далі – Позивач, Клієнт) 12.11.2024 укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 71.
Розділом 2 «Предмет Договору»  визначено, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту Професійну правничу допомогу, а Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському об`єднанню Гонорар та відшкодувати (за наявності) фактичні витрати.
Відповідно до пункту 2.2 Розділу, деталізація Професійної правничої допомоги та умови її надання узгоджуються Сторонами у відповідній Заявці, яка є невід`ємною частиною даного договору, а саме Заявка № 1 від 12.11.2024.
Згідно з пунктом 1.1 Розділу 1 Заявки № 1, предметом Заявки є надання з 12.11.2024 Клієнту професійної правничої допомоги, яка включає в себе збір доказів для підготовки і подачі в суд позовної заяви, а також представництва інтересів Клієнта у суді першої інстанції за поданим до Міністерства освіти і науки України, державного підприємства «ІНФОРЕСУРС» про визнання протиправною, скасування відмови та зобов`язання внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти про послідовність здобуття освіти Клієнтом.
Пунктом 2.1 Розділу 2 даної заявки Сторонами узгоджено, що розмір Гонорару Адвокатського об`єднання за виконання цієї Заявки є фіксованим і становить 27 000,00 грн.
Згідно з Актом № 1/71 від 25.02.2025 про приймання професійної правничої допомоги на підставі договору № 71 від 12.11.2024, за умовами Заявки № 1 від 12.11.2024 Клієнту Адвокатським об`єднанням надано послуги на суму 29 314,00 грн. 
Водночас, з огляду на той факт, що Адвокатським об`єднанням із Клієнтом узгоджено, що Гонорар становить фіксовану суму, а саме 27 000,00 грн. стягненню з Відповідача підлягає лише зазначена сума, яка і є фактично сплаченою на рахунок Адвокатського об`єднання. 
Сплата коштів підтверджується платіжною інструкцією № 664746791.1_00000/faaa347a-9690-4313-b492-6928818e3c7d від 14.11.2024 на загальну суму 27 000,00 грн.
Згідно з Актом № 1/71 від 25.02.2025 про приймання професійної правничої допомоги на підставі договору № 71 від 12.11.2024 Клієнту надано наступні види послуг, а саме:
Збір доказів у справі № 340/7805/24: складання і надсилання 14.11.2024 адвокатського запиту № 1 до ДП «Інфоресурс» на загальну суму 2 083,00 грн. (30 хв.);
Складання і подання 05.12.2024 до суду позовної заяви до Міністерства освіти і науки України, у справі № 340/7805/24 на загальну суму 16 736,00 грн. (4 години);
Складання і подання 05.12.2024 до суду клопотання у справі № 340/7805/24 про залучення до участі у справі третьої особи ДП «Інфоресурс» на загальну суму 2 092,00 грн. (30 хв.);
Вивчення відзиву Відповідача у справі № 340/7805/24 на позовну заяву на загальну суму 4 184,00 грн. (1 година);
Складання і подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву у справі № 340/7805/24 на загальну суму 4 219,00 грн. (1 година).
Пунктом 7.5. Договору № 71 від 12.11.2024 Сторони узгодили, що на момент укладення цього Договору в Адвокатському об`єднанні діють наступні погодинні ставки визначені в доларах США: - 100 дол./год. за курсом продажу АТ КБ «Приватбанк», станом на день складання рахунку.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20.
Колегія суддів також зазначає, що розгляд справи відбувався в порядку письмового провадження. Крім того, на час розгляду справи вже була сформована правова позиція, у тому числі щодо захисту прав та інтересів позивача та доводів відповідача. Дана справа є справою незначної складності, обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини, не є надто значним.
Відтак, колегія суддів, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи, дійшла висновку, що визначена вартість витрат у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 27000,00 грн. не є співмірною зі: складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка цієї справи до розгляду не потребувала настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до гонорару адвоката, а сума, заявлена до відшкодування позивачу за надану послугу, не є належним чином обґрунтованою на предмет її розміру, який визначений в поданій заяві.
З урахуванням викладеного, колегія суддів   погоджується   з судом   першої інстанції,   що   заявлені представником позивача   до   відшкодування на загальну суму 27000,00 грн витрати на правничу допомогу не відповідають розумності їхнього розміру, а їх стягнення   з   Міністерства освіти і науки України становить надмірний тягар для відповідача,   що   суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат являється не співмірним із складністю   справи   та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатами та із обсягом наданих адвокатами послуг (виконаних робіт).
За   таких обставин, колегія суддів    погоджується   з   висновком   суду   першої інстанції,   що   сума   судових   витрат на правничу допомогу, яку представник позивач просить стягнути   за   рахунок відповідача, підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 5000,00 грн,   а відтак доводи апеляційної скарги позивача    є безпідставними.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення.
Додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко