УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 липня 2025 року
м. Київ
справа № 463/5394/25
провадження № 51-2411 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 
17 червня 2025 року частково задоволено скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові розглянути по суті заяву 
ОСОБА_5 від 02 червня 2025 року про вчинення кримінального правопорушення, подану в порядку ст. 214 КПК України та повідомити заявника про прийняте рішення.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 червня 2025 року, на підставі 
ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді.
Не погодившись із зазначеним рішенням адвокат ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати та повернути справу в апеляційний суд для вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки вважає її незаконною та ухваленою з порушенням норм процесуального закону. 
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Частиною 3 статті 307 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчих суддів, постановлених за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Водночас, Конституційний Суд України своїм рішенням від 17 червня 2020 року 
№ 4-р (ІІ)/2020 визнав неконституційним положення частини 3 статті 307 КПК України в частині заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Зі змісту вказаного рішення Конституційного Суду України вбачається, що воно ухвалене з метою забезпечення конституційного права на судовий захист особи, яка звертається до уповноважених державних органів із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Зокрема, Конституційний Суд України зазначив про те, що судовий захист стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, має бути забезпечений під час розгляду цього питання хоча б у двох судових інстанціях.
Виходячи з аналізу положень цього рішення Конституційного Суду України, апеляційному оскарженню підлягає саме ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення особи про кримінальне правопорушення, а не ухвала слідчого судді про задоволення такої скарги.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.
Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 червня 2025 року, якою частково задоволено скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові з дотриманням положень, передбачених ст. 214 КПК України, розглянути по суті заяву ОСОБА_5 від 02 червня 2025 року про вчинення кримінального правопорушення, не може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Суддя апеляційного суду, відмовляючи у відкриті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, дійшов правильного висновку, що зазначена ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.  
Наведене узгоджується з позицією викладеною в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 травня 2023 року 
у справі № 461/2754/23 (провадження 51-2588ск23).
За таких обставин доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України є безпідставними.
Ухвала Львівського апеляційного суду від 23 червня 2025 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 червня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3