ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7708/25 Справа № 212/4530/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 212/4530/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами,  апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 14 травня 2025 року, яке ухвалено  суддеюВласенко М.Д.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (надалі – ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Лінеура Україна” (далі – ТОВ “Лінеура Україна”) та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2020619 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 
Відповідно до п.1.2 кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту – 3000,00 грн., дата надання кредиту – 12 червня 2021 року, строк кредиту - 30 днів, стандартна процентна ставка – 1,90 % в день. 
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 19 лютого 2022 року, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9840 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3000 грн., простроченої заборгованості за процентами - 6840 грн. 
24 грудня 2021 року між ТОВ “Лінеура Україна” та ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ “Лінеура Україна” відступило ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. 
Відповідно до реєстру боржників від 24 грудня 2021 року до договору факторингу № 02-24122001 ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” набуло права грошової вимоги до відповідача. 
Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 2020619 від 12 червня 2021 року, проте, станом на дату подачі позову, зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. 
Враховуючи викладене, просять стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 9840 грн. та судові витрати 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2024 року позовні вимоги ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” задоволено.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року скасоване вказане заочне рішення та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 14 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2020619 від 12 червня 2021 року у загальному розмірі 9840,00 гривень.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” судові витрати по справі у загальному розмірі 8422 гривні 40 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції неналежно розглянув справу, невірно застосувавши норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що належних реєстрів чи їх завірених копій, що передбачено даним договором факторингу №02-24122001 від 24 грудня 2021 року, як додатку та невід`ємної його частини - матеріали справи не містять, при цьому, з наданого договору неможливо встановити ні кількість осіб, ні загальну суму заборгованості, та документ під назвою витяг з реєстру боржників, який не засвідчено підписами обох сторін договору факторингу та не скріплено їх печатками, він містить лише підпис представника позивача, яка не підписувала зазначений договір факторингу, а тому долучений витяг, не може вважатися належним та допустимим доказом передачі права вимоги до відповідача на користь позивача. В долучених позивачем додатках не відображено одиничну ціна та ціну відступлення права вимоги за договором факторингу №02-24122001 від 24 грудня 2021 рок (пункт 6.1. загальний розмір портфеля заборгованості, пункт 7.1 ціна за придбання права вимоги) та не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу №02-24122001 від 24 грудня 2021 року. Таким чином, на переконання відповідача, суду не надано та не доведено належними та допустимими доказами здійснення переходу права вимоги за кредитним договором № 2020619 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 червня 2021 року.
Судом не було враховано практику Верховного Суду в аналогічних спорах, зокрема, у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Суд першої інстанції, приймаючи нарахування відсотків поза межами строку договору послався на п.4.2.1-4.2.3, 4.2.5 договору, щодо продовження договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту. Проте, жодних додаткових угод щодо продовження строку кредитування матеріали справи не містять, відповідач жодних дій на його пролонгацію не вживав, не укладення додаткової угоди про продовження строку кредитування є порушенням принципу справедливості та рівності прав учасників договору споживчого кредитування.
Також, відповідач ОСОБА_1 заперечує заявлений обсяг вартості витрат позивача на професійну правничу допомогу, оскільки 6 000,00 грн не є співмірними зі складністю даної справи та обсягом вчинених дій - справа розглядалася навіть без участі учасників, та відповідає розміру 2000,00 грн., яка підлягає розподілу у відповідному відсотковому відношенні, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 червня 2021 року між ТОВ “Лінеура Україна” та відповідачем укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2020619, який підписано електронним підписом відповідача (а.с.10-16).
Відповідно до умов договору, на умовах встановлених договором Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту складає 3000 грн. (пункт 1.2).
Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредитування може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (п.1.3 договору).
Пунктом 1.4 договору визначено тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить: знижена процентна ставка становить 0,95 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.3 цього договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана у графіку платежів; стандартна процентна ставка складає 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в п.п.1.4.1 договору для застосування зниженої процентної ставки, в межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою клієнта відповідно до п.4.1 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація відповідно до п.4.2 договору.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 2013,43 % річних; за стандартною ставкою 24079,41 % річних (п.1.5 договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 3855 грн.; за стандартною ставкою 4710 грн. (п.1.6 договору).
Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 (п.2.1 договору).
Сторонами погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2020619 від 12 червня 2021 року, у якому вказано: дату видачі кредиту/дату платежу, чисту суму кредиту/суму платежу за розрахунковий період, суму кредиту за договором/погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту (а.с.17).
Відповідачем ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, в якому вказано: основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта: тип кредиту – кредит, сума кредиту (ліміт) – 3000 грн., строк кредитування – 30, мета отримання кредиту – споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту – шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту: знижена процентна ставка (застосовується у межах строку кредитування (+3дні) якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості) – 346,75 % річних (0,95 % в день), стандартна процентна ставка (застосовується якщо у межах строку кредитування (+3дні) споживач не здійснить повне погашення кредитної заборгованості) – 693,50 % річних (1,90 % в день), загальні витрати за кредитом за зниженою процентною ставкою – 855 грн., загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою – 1710 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою – 3855 грн., орієнтовна загальна вартість за стандартною процентною ставкою – 4710 грн., реальна річна процентна ставка за зниженою процентною ставкою – 2013,43 %, реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою – 24079,41 %; порядок повернення кредиту, тощо (а.с.23-24).
Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ “Лінеура Україна”, з ОСОБА_1 укладено договір № 2020619 від 12 червня 2021 року і договір ідентифікований ТОВ “Лінеура Україна” (акцепт договору позичальником підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Р390) (а.с.39).
Згідно довідки ТОВ “Універсальні платіжні рішення” ТОВ “УПР” Вих. № 3219 від 30 листопада 2023 року, ТОВ “Універсальні платіжні рішення” надає послуги з переказу коштів в національні валюті без відкриття рахунків та операція з перерахування коштів на банківську картку є успішною та кошти по ній відправлено за відповідним призначенням: 12 червня 2021 року на суму 3000 грн. на банківську картку № НОМЕР_2 (а.с.26).
24 грудня 2021 року між ТОВ “Лінеура Україна” та ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” укладено договір факторингу № 02-24122001 у відповідності до умов якого ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” передає грошові кошти в розпорядження ТОВ “Лінеура Україна” (ціна продажу) за плату, а ТОВ “Лінеура Україна” відступає ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (а.с.33-36).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року ТОВ “ФК “Кеш ТУ ГОУ” набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9840 грн., з яких: 3000 грн. – залишок по тілу кредиту, 6840 грн. – залишок по відсотках (а.с.9).
З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором Вих. № б/н від 10 січня 2022 року, яка залишена відповідачем без відповідного реагування (а.с.27).
Встановиши, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ “Лінеура Україна” в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 840 гривень 00 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000 гривень 00 копійок та відсотками за користування кредитом у розмірі 6 840 гривень 00 копійок.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначеніу ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2ст. 639 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України закріплено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
В справі що розглядається, кредитний договір № 2020619 від 12 червня 2021 року між ТОВ “Лінеура Україна” та відповідачем ОСОБА_1  підписаний з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який містить набір цифрових та буквених символів, містить персональні дані відповідача: серію, номер паспорта, коли і ким виданий, ідентифікатор податкового номера, номер платіжної картки для переказу коштів.
Отже, договір № 2020619 від 12 червня 2021 року, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду цієї справи, підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання ним цього договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір (договір позики) між первісними кредиторами та відповідачкою не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та ряді інших, тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Зміст договору свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків, в кредитному договорі вказано номер електронного платіжного засобу позичальника, на який здійснено перерахування коштів, й зазначені обставини в апеляційній скарзі не оспорюються. 
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми.
Апеляційним судом відхиляються, як необґрунтовані доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування процентів за користування кредитом.
Так, матеріали справи свідчать, що нарахування процентів у сумі 6 840,00 грн здійснено судом першої інстанції відповідно до умов Кредитного договору, у межах строку кредитування, а саме за період з 12.06.2021 року по 10.10.2021 року, що не перевищує обумовлений сторонами максимальний 120-ти денний строк користування кредитними коштами, з урахуванням автопролонгацій, й доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.
24 грудня 2021 року між ТОВ “Лінеура Україна” та ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” укладено договір факторингу № 02-24122001 у відповідності до умов якого ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” передає грошові кошти в розпорядження ТОВ “Лінеура Україна” (ціна продажу) за плату, а ТОВ “Лінеура Україна” відступає ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (а.с.33-36).
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року ТОВ “ФК “Кеш ТУ ГОУ” набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9840 грн., з яких: 3000 грн. – залишок по тілу кредиту, 6840 грн. – залишок по відсотках (а.с.9).
Тобто, ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ” набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2020619 від 12 червня 2021 року, й доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за кредитним договором, ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем не надано, у зв?язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по кредиту, яка правомірно стягнута судом першої інстанції на користь нового кредитора - ТОВ “ФК “КЕШ ТУ ГОУ”.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом стягнуто з нього на користь позивача завищений розмір витрат на правничу допомогу, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача суд першої інстанції вірно взяв до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом у постановах від 20.05.2020 у справі № 240/3888/19 та від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. Ураховуються такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів і обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Суд першої інстанції, врахувавши клопотаннявідповідачки прозменшення розмірувитрат направничу допомогу, правильно врахував суть спору, його типовість для позивача, сталість судової практики у такій категорії справ, дійшов вірного та обґрунтованого висновку, витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн при заявленій сумі боргу 9 840,00 грн є недобросовісними, нерозумними та несправедливими і правильно зменшив розмір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 6000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 14 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: