Номер провадження: 22-ц/813/2902/25 
Справа № 522/10537/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: ОСОБА_1 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бессараба Павло Анатолійович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання прав іпотекодержателя, -

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2023 року Акціонерного товариства «Сенс Банк» (-далі АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 грудня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №2008/13-1-08/461, відповідно до якого УКБСР «Укрсоцбанк» надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 152 000 доларів США, з порядком повернення заборгованості відповідно до п. 1.1. договору кредиту, та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 18.09.2018, зі сплатою відсотків.
Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ «Укрсоцбанк». Зміна найменування з АКБ «Укрсоцбанк» на ПАТ «Укрсоцбанк», жодним чином не пов`язана з припиненням юридичної особи у зв`язку зі злиттям, приєднанням, поділом чи перетворенням, а є лише виконанням вимог ч. 5 розділу ХVІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» щодо приведення статуту банку у відповідність з вимогами зазначеного Закону. Зобов`язання, визначені п. 3.1.1. Договору кредиту, позивачем виконано належним чином в повному обсязі: ОСОБА_3 надано суму кредиту готівкою в розмірі 152 000 доларів США.
19 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого, ОСОБА_3 виступає майновим поручителем за ОСОБА_4 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/461 від 19.09.2008. Предметом вказаного іпотечного договору виступає номер-апартаменти з кухнею готельно спортивно-оздоровчого комплексу, загальною площею 107,20 кв.м, основною площею 85,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний предмет іпотеки належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради від 29.08.2008 на підставі договору №GP-107 про інвестування від 01.06.2005, додаткові угоди №1 від 21.12.2006 до договору №GP-107 про інвестування від 01.06.2005, акту прийому – передачі від 24.06.2007.
16 липня 2015 року Приморським районним суд м. Одеси винесено заочне рішення по справі №522/2479/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третіх осіб Приватного підприємства «Прогрес-Маклер», Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання права власності та скасування записів про державну реєстрації права власності на нерухоме майно, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Приморським районним судом м. Одеси визнано право власності на номери - апартаменти з кухнею №91, нежилі приміщення (номери – апартаменти з кухнею) № НОМЕР_2 , нежилі приміщення (номери – апартаменти з кухнею) № НОМЕР_3 , розташовані у готельному спортивно-оздоровчому комплексі за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 , скасовано записи у про державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, записи з Державного реєстру іпотек, та визнано недійсними свідоцтва на право власності на вказані нерухомі об`єкти. Рішення винесено на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 20 лютого 2015 року, головуючий суддя Роїк Д.Я., справа №521/1558/15-ц, яким суд задовільнив позовні вимоги ОСОБА_5 , та визнав недійсними договори про інвестування №GP-107 від 01.06.2005, №GP-120 від 04.04.2005, №GP-118 від 01.03.2005 укладені між Приватним підприємством «Прогрес-Маклер» та ОСОБА_3 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2021 заяву представника АТ «Альфа Банк», правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2015. В задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання інвестиційних договорів недійсними та скасування записів про реєстрацію права власності - відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 рішення суду першої інстанції залишено без змін, суд вважав, що АТ «Альфа Банк» доведено наявність підстав для перегляду заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року за нововиявленими обставинами у зв`язку зі скасуванням судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, та ухваленням нового рішення про відмову у заявлених вимогах, вказана заявником нововиявлена обставина має вирішальне значення для правильного вирішення спору, оскільки спростовує висновки Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року про задоволення вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: Приватне підприємство «Прогрес-Маклер», Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Враховуючи наведене, норми чинного законодавства та наявні у матеріалах справи докази, районний суд визнав вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів інвестування та скасування записів про реєстрацію права власності такими, що не підлягають задоволенню, і прийняв рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Окрім того, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2015 року №521/1558/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ПП «Прогрес-Маклер» про визнання інвестиційних договорів недійсними та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 06.10.2020 за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» та відмовлено в задоволенні позову. Таким чином позивач мотивує свої вимоги тим, що рішення судів, які стали підставою для скасування записів про обтяження та переходу права власності на предмет іпотеки до третіх осіб скасовано.
10 вересня 2019 року загальними зборами AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15 жовтня 2019 року виникає у AT «Альфа-Банк». Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів AT «Альфа-Банк» від 15.10.2019 було вирішено затвердити Передавальний акт.
Внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за передавальним актом від 15.10.2019 є AT «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 На підставі зазначених документів правонаступником АТ «Укрсоцбанк» та належним кредитором за кредитним договором та спірним договором іпотеки є АТ «Альфа-Банк».
В подальшому, 01 грудня 2022 року АТ «Альфа-Банк» було змінено назву на АТ «Сенс Банк».
В ході перевірки, згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна отримано розширений витяг №324444221 від 01.03.2023, з вищезазначеного витягу, АТ «Сенс Банк» стало відомо про перехід права власності на предмет іпотеки до третіх осіб та зміну правової природи предмету іпотеки. Встановлено, що право власності на предмет іпотеки, а саме: номер-апартаменти з кухнею готельно спортивно-оздоровчого комплексу, загальною площею 107,20 кв.м, основною площею 85,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_6 26 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2015. 
Надалі, на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2016 право власності перейшло до відповідача ОСОБА_1 та 19 березня 2018 року об`єкт нерухомого майна номер-апартаменти з кухнею готельно спортивно-оздоровчого комплексу, загальною площею 107,20 кв.м було змінено на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 107,2 кв.м, житловою площею 54,6 кв.м.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2024 року, залучено до участі в справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..
В судовому засіданні представник відповідачки, позовні вимоги не визнав, посилаючись, що при укладанні угоди нотаріус перевірив всі реєстри, жодних заборон та обтяжень не відображалось, також посилався, що відповідачка є добросовісним набувачем.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року позовну заяву АТ «Сенс Банк» задоволено.
Визнано за АТ «Сенс Банк» право іпотеки на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 696564651101) на умовах, передбачених договором іпотеки від 12.09.2008.
Внесено запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 696564651101) та внести відповідний запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 5 368 гривень.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бессараба П.А. звернулась до суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Представник позивача АТ «Сенс Банк» та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлень та довідка про доставку судової повістки-повідомлення в електронний кабінет Електронного суду (а.с. 207-215).
Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
03 липня 2025 року від представника АТ «Сенс Банк» надійшла заява про розгляд справи без участі банку, із врахуванням правової позиції викладеної в їх поясненнях.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача та ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Матеріалами справи встановлено, що 22 грудня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №2008/13-1-08/461, відповідно до якого УКБСР «Укрсоцбанк» надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 152 000 доларів США, з порядком повернення заборгованості відповідно до п. 1.1. договору кредиту, та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 18.09.2018, зі сплатою відсотків.
Зобов`язання, визначені п. 3.1.1. договору кредиту, позивачем виконано належним чином в повному обсязі: ОСОБА_3 надано суму кредиту готівкою в розмірі 152 000 доларів США.
ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ «Укрсоцбанк». 
19 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого, ОСОБА_3 виступає майновим поручителем за ОСОБА_4 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/13-1-08/461 від 19.09.2008. Предметом вказаного іпотечного договору виступає номер-апартаменти з кухнею готельно спортивно-оздоровчого комплексу, загальною площею 107,20 кв.м, основною площею 85,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний предмет іпотеки належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради від 29.08.2008 на підставі договору №GP-107 про інвестування від 01.06.2005, додаткові угоди №1 від 21.12.2006 до договору №GP-107 про інвестування від 01.06.2005, акту прийому – передачі від 24.06.2007.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року по справі №522/2479/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третіх осіб Приватного підприємства «Прогрес-Маклер», Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання права власності та скасування записів про державну реєстрації права власності на нерухоме майно, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Судом визнано право власності на номери-апартаменти з кухнею №91, нежилі приміщення (номери – апартаменти з кухнею) № НОМЕР_2 , нежилі приміщення (номери – апартаменти з кухнею) № НОМЕР_3 , розташовані у готельному спортивно-оздоровчому комплексі за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 , скасовано записи у про державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, записи з Державного реєстру іпотек, та визнано недійсними свідоцтва на право власності на вказані нерухомі об`єкти. Рішення винесено на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2015 року, головуючий суддя Роїк Д.Я., справа №521/1558/15-ц, яким суд задовільнив позовні вимоги ОСОБА_5 , та визнав недійсними договори про інвестування №GP-107 від 01.06.2005, №GP-120 від 04.04.2005, №GP-118 від 01.03.2005 укладені між ПП «Прогрес-Маклер» та ОСОБА_3 .
В подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року заяву представника АТ «Альфа Банк», правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року. В задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання інвестиційних договорів недійсними та скасування записів про реєстрацію права власності - відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 рішення суду першої інстанції залишено без змін, суд вважав, що АТ «Альфа Банк» доведено наявність підстав для перегляду заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року за нововиявленими обставинами у зв`язку зі скасуванням судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, та ухваленням нового рішення про відмову у заявлених вимогах, вказана заявником нововиявлена обставина має вирішальне значення для правильного вирішення спору, оскільки спростовує висновки Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року про задоволення вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: ПП «Прогрес-Маклер», Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Суд визнав вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів інвестування та скасування записів про реєстрацію права власності такими, що не підлягають задоволенню, і прийняв рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Окрім того, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2015 року №521/1558/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ПП «Прогрес-Маклер» про визнання інвестиційних договорів недійсними та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 06.10.2020 за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» та відмовлено в задоволенні позову. 
10 вересня 2019 року загальними зборами AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15.10.2019 виникає у AT «Альфа-Банк». Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів AT «Альфа-Банк» від 15.10.2019 було вирішено затвердити Передавальний акт.
Внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за передавальним актом від 15.10.2019 є AT «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 На підставі зазначених документів правонаступником АТ «Укрсоцбанк» та належним кредитором за кредитним договором та спірним договором іпотеки є АТ «Альфа-Банк».
01 грудня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк».
Як зазначив представник позивача, в ході перевірки заставного майна, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна отримано розширений витяг №324444221 від 01.03.2023, з вищезазначеного витягу, АТ «Сенс Банк» стало відомо про перехід права власності на предмет іпотеки до третіх осіб та зміну правової природи предмету іпотеки. Встановлено, що право власності на предмет іпотеки, а саме: номер-апартаменти з кухнею готельно спортивно-оздоровчого комплексу, загальною площею 107,20 кв.м, основною площею 85,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_6 25 вересня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2015.
Згідно договору купівлі-продажу від 01.12.2016 право власності перейшло до відповідача ОСОБА_1 та 19.03.2018 об`єкт нерухомого майна номер-апартаменти з кухнею готельно спортивно-оздоровчого комплексу, загальною площею 107,20 кв.м було змінено на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 107,2 кв.м, житловою площею 54,6 кв.м.
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Сенс Банк» суд першої інстанції, пославшись на положення статей 1, 3, 9, 12, 23 Закону України «Про іпотеку» та пункти 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вказав, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.
У разі не спростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек».
Окрім того, суд першої інстанції відхилив посилання відповідачки про те, що вона є добросовісним набувачем майна, зазначивши, що на підтвердження добросовісності ОСОБА_1 не надала достатніх доказів
Суд вказав, що добросовісність набуття виключається, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності, в доступних реєстрах таких як «Судова Влада» наявна інформація про спір, що стосується нерухового майна, що є предметом спору. Такі відомості повинні спонукати покупця до більшої обачливості.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Так, спірні правовідносини стосуються захисту прав кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, який був відчужений на користь третіх осіб у період відсутності в державних реєстрах запису про обтяження майна іпотекою.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).
Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Рішенням Конституційного Суду України від 14.07.2020 №8-р/2020 у справі №3-67/2019(1457/19) за конституційною скаргою ОСОБА_4 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини 1 статті 23 Закону України «Про іпотеку», та зазначено, що «іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.
[…] Отже, положення частини 1 статті 23 Закону №898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину».
Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема в позасудовому порядку, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Іпотека є правом на чужу річ (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц).
У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина 1-2 статті 23 Закону України «Про іпотеку»).
У справі за позовом іпотекодержателя про визнання права іпотеки (чи про визнання права іпотекодержателя або визнання предметом іпотеки чи іпотечним майном) при відчуженні предмета іпотеки належним відповідачем є особа, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Так, в постанові ВП Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20), вказано, що:
«- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;
-виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;
-виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;
-запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;
-за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови ВП Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 за провадженням №12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;
-при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження».
Окрім того, в постанові ВП Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 зазначено, що:
«9.8. У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.
9.9. Як зазначено вище при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.
9.10. Тому ВП Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно».
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08.01.2025 у справі №127/12920/23 (провадження №61-13132св24), та від 26.03.2025 у справі №334/2049/23 (провадження №61-2727св24).
На підставі вищевикладеного та актуальної практики Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно, в тому числі в справі про визнання права іпотекодержателя необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.
А тому в даному випадку суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що посилання відповідачки на неможливість позбавлення права власності та як вона є добросовісним набувачем, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право власності у поточному процесі не оспорюється, спір виникає щодо визнання прав іпотекодержателя АТ «Сенс банк», тобто присвоєння цьому майну статусу іпотечного, виходячи з дійсності договору іпотеки. 
Суд дійшов помилкового висновку про те, що квартира АДРЕСА_3 , яка перебуває у власності відповідачки є предметом іпотеки в силу положень Закону та умов договору іпотеки.
У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із твердженнями відповідачки ОСОБА_1 про те, що вона є добросовісним набувачем нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.
За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа – добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справах «Rysovskyy v. Ukraine», заява № 29979/04; від 16 лютого 2017 року «Kryvenkyy v. Ukraine», заява № 43768/07).
Відповідно до частин 1-2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Отже, положеннями частини 2 статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.
Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.
Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова ВП Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340).
Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова ВП Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №669/927/16-ц).
У постанові ВП Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок викладено ВП Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 у справі №610/1030/18).
Для забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 конкретизувала висновки і зазначила, що за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.
Згідно із частинами 1-4 статті 12, частинами 1, 5-6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 не є боржником за основним договором кредиту №2008/13-1-08/461 від 12.09.2008 та не є майновим поручителем або стороною іпотечного договору від 19.09.2008, не є іпотекодавцем в розумінні положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 26-39).
ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру згідно договору купівлі-продажу від 01.12.2016. Право власності на квартиру за ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в день укладання договору купівлі-продажу 01 грудня 2016 року (а.с. 16-17). Відповідачка придбала квартиру за власні, а не кредитні кошти.
До того ж продавець ОСОБА_6 також не є боржником банку ні за договором кредиту №2008/13-1-08/461 від 12.09.2008, ні майновими поручителями за договором іпотеки від 19.09.2008 (а.с. 125-126).
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року по справі №522/2479/15-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Суд в тому числі, визнав за ОСОБА_5 право власності на номер-апартаменти з кухнею №91; нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_2 ; нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_3 , розташовані у готельному спортивно-оздоровчому комплексі за адресою: АДРЕСА_2 .
Виключив з Державного реєстру іпотек обтяження №7946487 про державну реєстрацію обтяження на нерухоме майно номер-апартаменти з кухнею, розташований у Готельному спортивно-оздоровчому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 , накладене на підставі іпотечного договору №1528 від 19.09.2008. Виключив з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження №7949155 про державну реєстрацію обтяження на нерухоме майно номер-апартаменти з кухнею, розташований у Готельному спортивно-оздоровчому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 , накладене на підставі іпотечного договору №1528 від 19.09.2008.
Заочне рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року по справі №522/2479/15-ц скасовано лише 17 червня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси.
Отже, колегією суддів встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачкою ОСОБА_1 01 грудня 2016 року за час відсутності відомостей про її обтяження іпотекою у відповідних державних реєстрах.
При цьому, як було вище встановлено, за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. 
Тому, враховуючи правові висновки Верховного Суду, обставини набуття права власності відповідачкою на спірну квартиру, зокрема відсутність з 2015 року в державних реєстрах відомостей про обтяження майна іпотекою, а також відсутність обставин, які б свідчили про усвідомлення відповідачкою факту придбання саме іпотечного майна, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту недобросовісності дій відповідачки ОСОБА_1 при набутті права власності на спірну квартиру та наявності підстав для втручання в їх право власності у спосіб, заявлений позивачем.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №201/87/22 та від 26.03.2025 у справі №334/2049/23.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що обрання позивачем способу захисту його цивільного права шляхом визнання прав іпотекодержателя, на квартиру, яка набута добросовісним набувачем не відповідає вимогам статті 41 Конституції України, а також положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано актуальну практику Верховинного Суду та практику Європейського суду з прав людини, тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бессараба Павло Анатолійович, задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року скасувати, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання прав іпотекодержателя – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 14 липня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М. Драгомерецький   

Р.Д. Громік

                                                                                                                    С.М. Сегеда