КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 752/25789/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/10126/2025	Головуючий у суді першої інстанції - Плахотнюк К.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
05 червня 2025 року                                                                   місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                         Оніщук М.І.,
судді                                                            Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар                                                      Цалко Д.М.,
за участю:
позивачки                                                  ОСОБА_1 ,               
представників відповідача                       Сокол Д.В., Винокурова О.В.,                   
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Кондратенко Тетяною Вікторівною, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Сокол Діаною Вікторівною, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2024 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення страхового відшкодування,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ "СК "ВУСО", згідно з яким просила:
- стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 1209062 грн. 94 коп.;
- стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме: витрати на проведення оцінки у розмірі 6500 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 12090 грн. 63 коп.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 30.03.2023 між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ВУСО» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 20324863 щодо транспортного засобу Тойота bz4x д.н.з. НОМЕР_1 .
08.07.2023 приблизно о 22 год. 00 хв. в селі Гвоздів між СТ Університет 5.2 та СТ Левада стався страховий випадок за участю забезпеченого транспортного засобу Тойота bz4x д.н.з. НОМЕР_1 під її керуванням.
Так, під час руху на проміжку ґрунтової неосвітленої дороги, автомобіль став некерованим, в результаті чого відбулося зіткнення з нежитловою будівлею, власником якої є ОСОБА_2 .
На місце дорожньо-транспортної пригоди приїхав її знайомий ОСОБА_3 , який на її ж прохання зателефонував до страхової компанії, оскільки вона перебувала в стані шоку.
ОСОБА_3 повідомив на гарячу лінію страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду та попросив викликати на місце події аварійного комісара та евакуатор, на що отримав відмову, оскільки до початку комендантської години залишалося 1,5 години.
Також, оператор запропонувала викликати поліцію, однак зазначила, що це не обов`язково, а носить рекомендаційний характер. Враховуючи наближення початку комендантської години, позивачка вирішила не викликати поліцію, оскільки їй потрібно було ще встигнути додому, зробила фото та відео фіксацію місця дорожньо-транспортної пригоди та залишила автомобіль.
Наступного дня, ОСОБА_3 зателефонував до страхової компанії з метою уточнення подальших дій, а саме чи потрібно очікувати аварійного комісара на місці дорожньо-транспортної пригоди на що отримав відповідь, що немає необхідності залишати автомобіль на місці дорожньо-транспортної пригоди, тому, враховуючи, що авто знаходилось на проїжджій частині та переднє праве скло не закривалося після зіткнення, викликали евакуатор та забрали пошкоджений автомобіль з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Повідомлення про страхову подію, пояснення та передбачені договором документи було надано страховику, заведено страхову справу № 2305453.
За даними звіту № 68/20.09.23 складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 28.09.2023, вартість матеріального збитку склала 1209062,94 грн.
Однак, страхова компанія відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що про пригоду не було повідомлено у відповідні державні органи та порушено ПДР. 
Не погоджуючись з зазначеним вище рішенням та з метою захисту своїх прав, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено (т. 2, а.с. 17-22).
07.01.2025 ПрАТ СК "ВУСО" звернулося до суду з заявою про розподіл судових витрат, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "ВУСО" судові витрати у розмірі 37000 грн. 00 коп. (т. 2, а.с. 25,26).
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2025 заяву залишено без задоволення (т. 2, а.с. 55-57).
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивачка дотрималася умов договору та своєчасно надала необхідні документи для розгляду вимоги, у той час як відповідач не надав достатніх доказів для обгрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування.
Вважає, що рішення суду першої інстанції базується на помилковому висновку про порушення позивачкою умов договору страхування щодо обов`язку виклику поліції у випадку ДТП, адже п. 14.1.2.2 Договору не встановлює обов`язку викликати поліцію у всіх випадках.
Крім того, в даному випадку страхова компанія не довела, що не виклик поліції зробив встановлення обставин ДТП неможливим.
При цьому, вважає, що судом першої інстанції не було враховано, чи мала позивачка реальну можливість викликати поліцію в умовах комендантської години, адже перебуваючи в стані шоку та враховуючи наближення комендантської години, позивачка не змогла викликати поліцію.
Також, позивачка зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішенні суд першої інстанції проігнорував судову практику Верховного Суду, яка допускає виплату відшкодування навіть при частковому недотриманні умов договору, якщо це не перешкоджає встановленню страхового випадку (т. 2, а.с. 63-67).
В апеляційній скарзі на ухвалу відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що до матеріалів справи долучено усі необхідні документи, з яких можливо встановити детальний перелік наданих послуг, їх склад та обсяг, час, який витрачений адвокатом на їх здійснення та розрахувати вартість (т.2, а.с. 83-86). 
Позивачка у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги відповідача заперечувала, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Представники відповідача у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги позивачки заперечували, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.03.2023 між ПрАТ «СК «ВУСО» (страховик) та  ОСОБА_1  (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 20324863.
Предметом зазначеного договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами, надалі «ТЗ», вказаним в п.1.2.1. договору. (п.1.2. договору).
Застрахованим ТЗ є, згідно п. 1.2.1. договору, автомобіль: марка (модель) Toyota BZ4X; номер кузову НОМЕР_2 ; рік випуску 2022; державний номер НОМЕР_1 ; тип ТЗ легковий.
Відповідно п. 3.2. договору, страхова сума за договором неагрегатна та складає 1710000,00 грн.
Страховий випадок - подія, передбачена умовами договору, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу (розділ 6 договору).
Згідно п. 4.1. договору, страховими випадками за договором є пошкодження, знищення, втрата ТЗ внаслідок настання ризиків: п. 4.1.1. дорожньо-транспортна пригода (ДТП): п.п. 4.1.1.2. - за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, не встановлена, або цієї особи не існує, або це водій застрахованого ТЗ.
Розділом 6 договору визначено, що дорожньо-транспортна пригода - ризик пошкодження чи знищення застрахованого ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме події, що сталась в процесі руху ТЗ, в результаті якої заподіяні збитки застрахованому ТЗ.
08.07.2023 о 22 год. 12 хв. на контактний номер Call-центру страхової компанії (0800503773) надійшов телефонний дзвінок від громадянина ОСОБА_5 ( НОМЕР_3 ), зі слів якого, ОСОБА_1 , керуючи застрахованим транспортним засобом в селі Гвоздів (Київської області) поблизу СТ «Левада», не впоралась з керуванням, спускаючись по мокрому камінню після дощу та здійснила зіткнення з гаражем. В автомобілі перебувала одна, без пасажирів, постраждалі особи по життю та здоров`ю - відсутні. Безпосередньої можливості самостійно спілкуватись з представником страховика у ОСОБА_1 не було, оскільки, як повідомив ОСОБА_3 , остання перебувала у шоковому стані. Заявником наведено перелік пошкоджень, які було отримано ТЗ внаслідок зіткнення. На момент звернення власника гаража на місці події не було, працівників органів Національної поліції України не викликалось.
Представником страхової компанії зареєстровано подію за № 20324863 та надано інструкції щодо дій страхувальника у відповідності до розділу 14 договору, зокрема, про необхідність викликати поліцію на місце події в обов`язковому порядку, оскільки пошкоджено інше майно. Крім того, представник страхової компанії наголосила на необхідності виклику поліції в обох розмовах з ОСОБА_6 . 
Зазначені обставини підтверджуються наданими суду та приєднаними до справи аудіозаписами, що були досліджені судом.
10.07.2023 спеціалістом ПрАТ «СК «ВУСО» було складено акт (протокол) огляду ТЗ -  заява на виплату за присутності та підписом ОСОБА_1 
14.07.2023 було проведено додатковий огляд оцінювачем асистуючої компанії ТОВ «СЗУ Україна», за результатами якого складено протокол технічного огляду.
Страхувальником частково надано визначені розділом 15 договору документи, що підтверджують факт настання страхового випадку.
Листом від 20.07.2023 за вих. № 2652/2305453, керуючись розділом 17 договору, ПрАТ «СК «ВУСО» відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування.
При цьому, відповідач вказав у листі, що у порушення вимог п. 14.1.2.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 20324863 від 30.03.2023 позивачкою не було повідомлено про пригоду у відповідні державні органи та порушено ПДР.
Так, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно із ч. 6 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від  14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, від  21.03.2018 у справі №760/14438/15-ц, від  06.02.2019 у справі № 554/5323/14, від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування"  добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.
Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановлені ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.
При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» та ч. 2 ст. 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.
Отже, страховик та страхувальник, як сторони договору страхування, за взаємною згодою можуть самостійно визначати предмет договору страхування, права та обов`язки сторін, підстави для виплати/відмови у виплаті страхового відшкодування тощо.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування з заявлених ним підстав є неправомірною, оскільки від страховика не було отримано вимоги щодо виклику Національної поліції України, як це передбачено положеннями Договору, а також була отримана відмова щодо виїзду аварійного комісара.
Так, згідно з п. 19.2 Договору страхувальник підтверджує, що з умовами цього Договору та Правилами ознайомлений та згодний.
Відповідно до п. 14.1. договору, у разі настання страхового випадку страхувальник/особа, допущена до керування ТЗ, зобов`язаний: 
- п.п. 14.1.2.1.: не пізніше, ніж через 2 години з моменту настання події, повідомити про це страховика за телефоном 0 800 50 37 73 (+38 067 544 50 24 для дзвінків з-за кордону) і виконувати його інструкції;
- п.п.14.1.2.2.: на вимогу страховика викликати Національну поліцію (або звернутись до компетентних органів), викликати швидку медичну допомогу.
Згідно п. 14.4. договору, при ДТП діяти відповідно до п. 2.10, п. 2.11 Правил дорожнього руху, а також вимагати від представників компетентних органів виконання необхідних дій: складання протоколу огляду місця події, опитування свідків, складання схеми ДТП і інше.
Відповідно до п.п. "д" п.2.10 ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.
Отже, виконання водієм обов`язків, визначених правилами дорожнього руху, не залежить від вимоги (вказівки) страховика щодо їх дотримання.
Згідно з п. 14.9 Договору обов`язок доведення факту настання страхового випадку та розміру заподіяної шкоди покладається на страхувальника (вигодонабувача).
Розділом 15 Договору визначено перелік документів, що підтверджують факт настання страхового випадку.
Відповідно до п. 15.1 Договору для підтвердження факту настання страхового випадку і визначення розміру заподіяних збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику наступні документи:
п. 15.17. А також при настанні страхового випадку: п.п. 15.1.7.1 "Дорожньо-транспортна пригода": протокол про адміністративне правопорушення (якщо страховик рекомендував виклик Національної поліції) або у випадках, передбачених законодавством та за відсутності заперечень страховика - "європротокол".
Страхувальник/особа, допущена до керування ТЗ, зобов'язаний: для отримання страхового відшкодування надати страховику повний комплект документів, зазначених в договорі і пред'явити документ, що засвідчує його особу (п. 14.6 Договору).
У відповідності до п.п. 17.1.1 Договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (водій ТЗ) не виконав (виконав не в повному обсязі) дії, передбачені Розділом 14 Договору при настанні події, що може бути кваліфікована як страховий випадок.
Пунктом 17.2 Договору визначено випадки, які не є страховими. Так, згідно з п. 17.2.15 не є страховими збитки, які виникли внаслідок подій, що не передбачені Договором, як страхові ризики або настання яких не підтверджено документами, передбаченими Договором.
Тобто, сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04.05.2022 у справі № 643/11629/19, від 11.04.2022 у справі № 752/3512/19.
Разом з тим, договір, укладений між сторонами, не містить положень про те, що відмова у виплаті страхового відшкодування можлива лише в тому разі, якщо таке порушення страхувальником положень договору перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.
Таким чином, встановивши, що позивачка не виконала своїх обов`язків, визначених п.п. 14.1.2.2, п. 14.4 Договору щодо виклику Національної поліції та не дотримано вимог Правил дорожнього руху, що стало підставою для застосування положень п. 17.1.1 договору про відмову у виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у здійсненні страхової виплати узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування».
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у спірній ситуації виклик поліції не був обов'язковим, а умови укладеного між сторонами договору не встановлюють обов'язку викликати поліцію у всіх випадках, колегія суддів відхиляє, адже у п. 14.1.2.2 договору сторони погодили, що страхувальник зобов'язаний на вимогу страховику викликати Національну поліцію (або звернутися до компетентних органів), викликати швидку медичну допомогу.
При цьому, як вже зазначалося вище, досліджуючи долучені до матеріалів справи аудіотехнічні записи телефонних розмов, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що при розмові з гр. ОСОБА_3 представник страхової компанії наголосила на необхідності виклику поліції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Щодо апеляційної скарги відповідача на ухвалу суду у даній справі щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Відмовляючи у стягненні судових витрат на професійну (правничу) допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду документального підтвердження, а саме договору про надання професійної правничої допомоги щодо представництва інтересів ПрАТ "СК "ВУСО" саме у справі за позовом ОСОБА_1 .
Окрім того, суд першої інстанції вказав на відсутність акту виконаних робіт та квитанції, що підтверджує дійсне понесення витрат.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано до суду наступні докази:
- копію договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 за № 1-20КЮО;
- копію додаткової угоди від 17.12.2024 до договору про надання правової допомоги № 1-20КЮО від 20.01.2020;
- копію розрахунку робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги від 17.12.2024.
Також, у матеріалах справи наявні копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8569/10, виданого Радою адвокатів Київської області 27.12.2019, та електронний ордер серії АІ № 1528181 від 02.01.2024 на представництво інтересів ПрАТ "СК "ВУСО" Сокол Д.В.
Як зазначено у п. 1 Договору про надання правової допомоги, в межах даного Договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги в судових справах з позовами фізичних, юридичних осіб, органів державної влади, місцевого самоврядування та будь-яких інших учасників (суб'єктів) правовідносин до Клієнта...".
Пунктом 10 Договору встановлено, що всі Додатки до цього Договору складаються в письмовій формі і є невід'ємними частинами Договору.
Додатковою угодою від 17.12.2024 до Договору сторони домовились, що Адвокат здійснює представництво клієнта по Договору № 1-20 КЮО від 20.01.2020 у Голосіївському районному суді м. Києва в рамках розгляду судової справи № 752/25789/23, де в якості відповідача виступає ПрАТ "СК "ВУСО" та конкретизовано порядок оплати та розмір за надану правову допомогу.
Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19  (постанова від 03.10.219 року), в яких, серед іншого наголошено, що:
-          зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;
-          суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Дослідивши надані стороною відповідача докази на понесення ним судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку,  що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ним розмірі.
Разом з тим, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, а також заперечення позивачки щодо стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу, мотивовані наявністю у неї трьох дітей та скрутним матеріальним становищем, пов`язаним з пошкодженням майна (автомобіля), колегія суддів приходить до висновку про доцільність зменшення розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції до 7000 грн. 00 коп. 
Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не надав суду документального підтвердження, а саме договору про надання професійної правничої допомоги щодо представництва інтересів ПрАТ "СК "ВУСО" саме у справі за позовом ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставним, адже стаття 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», якою визначено форму та зміст договору про надання правничої допомоги, не містить вказівки на необхідність зазначення в договорі про надання правової допомоги конкретного номеру судової справи, в рамках якої адвокат надає допомогу клієнту.
Висновок суду першої інстанції про те, що за відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, підстав для стягнення витрат не має, суд вважає безпідставними, оскільки витрати на професійну допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від  того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не долучено до матеріалів справи акту виконаних робіт, є помилковим, адже у Розрахунку робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги, від 17.12.2024, визначено, що сторони дійшли згоди, що цей розрахунок є актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Кондратенко Тетяною Вікторівною, - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення страхового відшкодування - залишити без змін.
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", подану від його імені та в його інтересах адвокатом Сокол Діаною Вікторівною, - задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2024 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення страхового відшкодування - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. 
 
Відомості про учасників справи:
Позивачка:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", код ЄДРПОУ 31650052, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31.
 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 13 червня 2025 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            О.В. Кафідова