ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/9164/24	
Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної судової адміністрації України  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення недоплаченої суддівської винагороди, -

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень, серпень, вересень 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102, 00 грн.;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 за   липень, серпень, вересень 2024 року на підставі частин 2, 3, 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 - 3028,00 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;
-   стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області  на користь судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду за період липень, серпень, вересень 2024 року включно;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області   з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за період липень, серпень, вересень 2024 року;
- допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми за один місяць.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що нарахування та виплата суддівської винагороди за липень, серпень, вересень 2024 року обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн, є неправомірною.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025  року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за   липень, серпень, вересень 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду за   липень, серпень, вересень 2024 року ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року, а саме: у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням надбавки за вислугу років від посадового окладу та встановленого коефіцієнту для відповідного суду, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Визнано протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області в повному обсязі в асигнуваннях на проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень, серпень, вересень 2024 року та щомісячних доплат за вислугу років, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 в розмірі 3028,00 грн. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області в повному обсязі в асигнуваннях на проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень, серпень, вересень 2024 року та щомісячних доплат за вислугу років, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 в розмірі 3028,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що Законом України "Про Державний бюджет України» на відповідний рік встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірах: в 2021 році - 2 270 грн, в 2022 році - 2 481 грн, в 2023 році - 2 684,00 грн., в 2024 році - 3028, 00 грн та окремо прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн. 
Зазначають, що Державна судова адміністрація України, територіальні управління, суди для обрахунку посадового окладу судді керувалися розрахунковою величиною 2 102,00 грн., для чого в Державному бюджеті України на 2021, 2022, 2023, 2024 роки передбачені відповідні асигнування. Натомість для застосування розрахункової величини 2 270 грн, 2 481 грн, 2 684,00 грн, 3028, 00 грн бюджетних асигнувань не передбачалося. 
Апелянт вказує, що визначення в Законі України "Про державний бюджет України" розрахункової величини для обрахунку базового окладу судді - прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн. не суперечить статтям 126, 130 Конституції України статті 130 в частині належного забезпечення судді за рахунок Державного бюджету України, що гарантує його незалежність та встановлення розміру окладу судді в спеціальному Законі №1402-VIII, який визначив, що оклад судді розраховується, виходячи з розрахункової величини, яка визначається в законі. В спірному випадку це Закон України "Про Державний бюджет України» на відповідний рік.
          Апелянт вказує на неналежність відповідачів у такій категорії спорів: Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, оскільки у спірних відносинах ці державні установи є лише розпорядниками коштів відповідного рівня, а їх роль зводиться до забезпечення витрачення бюджетних асигнувань відповідно до їх призначень та в належному розмірі, які визначені в Державному бюджеті України.
Зазначає, що не вбачається жодної протиправності в діях відповідачів, оскільки обрання ними саме цього розміру прожиткового мінімуму (2102 гривень) є не свавільними діями, а виконання прямої вказівки Закону (який не був визнаний неконституційним). Відповідачами у даних спірних правовідносинах та у даній справі має виступати Міністерство фінансів України, Кабінет Міністрів України, Верховна Рада України - ті державні органи, які визначили розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з метою обрахунку базового окладу судді в Законі № 3460-ІХ.
Відзивів на апеляційну скаргу позивачем та другим відповідачем до суду не надано.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Указом Президента України від 16.07.2020 № 278/2020 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області.
Рішенням голови Верховного Суду від 12.12.2022 № 546/0/149-22 ОСОБА_1 відряджено до Центрального районного суду міста Миколаєва.
За липень, серпень, вересень 2024 року позивачу була нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад, виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 у розмірі 3028,00 грн, на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн), у спірний період, на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є неправомірною.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.
Щодо вимог позивача зобов`язати ДСА здійснити фінансування ТУ ДСА коштів для проведення недоплаченої суддівської винагороди за липень, серпень, вересень 2024 року,  суд першої інстанції зазначив, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що ДСА України як розпорядник коштів, не забезпечила ТУ ДСА у Миколаївській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди позивача у розмірі, встановленому законодавством, а тому   позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, суд використовує повноваження, передбачені ч. 2 ст. 9 КАС України та самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо вимоги позивача про звернення до негайного виконання рішення суду, суд зазначив, що відповідно до п. 2) ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Тобто, негайне виконання в межах сум платежу за один місяць застосовується у разі стягнення заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби з відповідача. Оскільки в даному випадку способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити суддівську винагороду, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає  Закон України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року.
Відповідно до ч.1  ст.5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»  правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.
Згідно з ч. 7 ст.48 Закону України  «Про судоустрій та статус судів» при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених  Конституцією України  та законом гарантій незалежності судді.
Відповідно до  ст. 130 Конституції України, Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Частиною 1  статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»  визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»  суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частинами 3, 4  ст.135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»  базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Згідно з частинами 5, 6 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду – 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Закон № 966-XIV  дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.
Відповідно до  статті 1 Закону №966-XIV  прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
  Частиною третьою  статті 4 Закону № 966-XIV  визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Абзацом четвертим  статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»  прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згодом цю норму доповнено абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.
Отже, окремими приписами  Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.
У цьому аспекті колегія суддів зауважує, що наведені приписи абзацу п`ятого  статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»  є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), а тому має застосовуватись для визначення посадового окладу позивачів в такій категорії спорів. 
Вказаний висновок відповідає правовому висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне.
Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у  Законі № 966-XIV. Цим  Законом  закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього  Закону  судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним  законом  для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №  620/4971/23, і зазначає про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2025р. у справі №240/9028/24, для визначення базового розміру посадового окладу судді повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до абзацу п`ятого статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, а саме: 2102,00 грн.
Враховуючи наведені положення законодавства, обставини справи та докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             О.В. Єщенко