УХВАЛА

18 липня 2025 року 
м. Київ

справа №420/304/24
адміністративне провадження № К/990/28523/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М. В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року
та постанову  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2025  року
у справі № 420/304/24 за позовом заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Одеської обласної військової адміністрації до Приватного акціонерного товариства "Виробниче Об`єднання "Стальканат-Сілур" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Заступник керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Одеської обласної військової адміністрації звернувся з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Виробниче Об`єднання "Стальканат-Сілур", в якій просив:
- визнати бездіяльність Приватного акціонерного товариства "Виробниче Об`єднання "Стальканат-Сілур" щодо утримання у неналежному технічному стані, не готовому для використання за цільовим призначенням, захисної споруди цивільного захисту № 56304, яка знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Вапняна, 52, протиправною;
- зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Виробниче Об`єднання "Стальканат-Сілур" привести у належний технічний стан, готовий для використання за цільовим призначенням, захисну споруду цивільного захисту № 56304, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.Вапняна, 52.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року, залишену без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2025  року,   позовну заяву заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Одеської обласної військової адміністрації до Приватного акціонерного товариства "Виробниче Об`єднання "Стальканат-Сілур" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції,  заступником керівника Одеської обласної прокуратури подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За правилами частини першої  статті 334 КАС України  за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У силу пункту 8 частини другої  статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує  стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
За змістом частини другої  статті 328 КАС України  у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4    (відмови у відкритті провадження у справі), 12    (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої  статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Разом з тим, абзацом 3 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що  у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і тертій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд як першої, так і апеляційної інстанції, розглядаючи питання компетенції позивача ГУ ДСНС України у Одеській області на звернення до суду з таким позовом, неправильно застосували п. 48 ч. 2 ст. 17-1 КЦЗ України та не застосували ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», через що дійшли помилкового висновку про відсутність у ГУ ДСНС України у Одеській області права на звернення до суду з вимогою про зобов`язання привести у стан готовності захисну споруду через відсутність у законодавстві такої можливості, та як наслідок - про відсутність у прокурора підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах цього органу, керуючись при цьому правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2025 у справі № 520/16197/23, від 06.02.2025 у справі №  160/18617/23, від 27.02.2025 у справі № 420/21485/23, від 03.03.2025 у справі № 260/4199/22.
Водночас, як зазначає скаржник, суд апеляційної інстанції неправильно застосував п. 48 ч. 2 ст. 17 КЦЗ України, керуючись при цьому висновком Верховного Суду про її застосування, викладеним у постанові від 23.01.2025 у справі № 520/16197/23, від 06.02.2025 у справі №  160/18617/23, від 27.02.2025 у справі № 420/21485/23, від 03.03.2025 у справі № 260/4199/22, не застосувавши ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».
З огляду на вищезазначене, скаржник просить відступити від правового висновку щодо застосування п. 48 ч. 2 ст. 17-1 КЦЗ України, викладеного у постановах Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 520/16197/23, від 06.02.2025 у справі № 160/18617/23, від 27.02.2025 у справі № 420/21485/23, від 03.03.2025 у справі № 260/4199/22.
Слід зазначити, що відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах, щодо якої такий висновок сформовано.
Крім того, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
Також причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, помилковість тощо).
У касаційній скарзі позивач фактично не погоджується з застосованими висновками Верховного Суду, що не може вважатися належним обґрунтуванням п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Залишаючи позов без розгляду, суди попередніх інстанцій, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №806/1001/17, від 23 січня 2025 року у справі №520/16197/23, від 06 лютого 2025 року у справі №160/18617/23; від 27 лютого 2025 року у справі №420/21485/23; від 03 березня 2025 року у справі №260/4199/22, дійшли висновку, що прокурором у позовній заяві визначено органи, в особі яких він звернувся до суду, які не мають права на звернення до суду з даними вимогами.
Так, застосуючи вже сформовану усталену практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, а саме положення п.48 ч.2 ст.17-1 Кодексу цивільного захисту України в редакції Закону України від 06.10.2022 № 2655-ІХ, суди попередніх інстанцій використали висновок Верховного Суду, у якому зазначено, що коло правовідносин, у яких територіальний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій може бути позивачем, хоча і розширилось, тобто перестало бути виключним, проте потребує чіткої кореляції із положенням закону, який би передбачив відповідний випадок, за якого Державна служба України з надзвичайних ситуацій може подати до суду позовну заяву. Іншими словами, у чинній редакції п.48 ч.2 ст.17-1 Кодексу цивільного захисту України окреслена прив`язка правової підстави звернення до суду із нормою закону, і лише за її наявності Державна служба України з надзвичайних ситуацій може набути статусу позивача.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що прокурором у цій позовній заяві визначено органи, в особі яких він звернувся до суду із цим позовом, які не мають права на звернення до суду з ним.
Враховуючи наявність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема, пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України в редакції Закону №2655-IX, який було викладено Верховним Судом у вищенаведених постановах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В  :
Відмовити у відкритті касаційного провадження  за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року та постанову  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2025  року у справі № 420/304/24 за позовом заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, Одеської обласної військової адміністрації до Приватного акціонерного товариства "Виробниче Об`єднання "Стальканат-Сілур" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                        В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                                 М. В. Білак

                                                                                                                                 Ж. М. Мельник-Томенко