ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/15314/24                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 серпня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувсь до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив про:
- визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку йому пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії № Г-32/43/30/3/01-2024 від 16.04.2024, яка видана Управлінням поліції охорони в Київській області, та довідки № 5/2428 від 09.07.2024, яка видана ДУ ''Менська виправна колонія'';
- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату його пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії № Г-32/43/30/3/01-2024 від 16.04.2024, яка видана Управлінням поліції охорони в Київській області, та довідки № 5/2428 від 09.07.2024, яка видана ДУ ''Менська виправна колонія''.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято правомірно, так як на той період довідки не були перевірені на відповідність первинним документам. В той же час, довідки враховані при перерахунку від 01.05.2024, так як Актами перевірки достовірності документів від 05 та 12.11.2024 підтверджено, що розбіжностей між даними довідок та первинними документами не встановлено.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач, зокрема, в період з 08.07.1985 по 20.11.1992 працював в органах МВС.
16.04.2024 Управлінням поліції охорони в Київській області видано позивачу довідку від 16.04.2024 № Г-32/43/30/3-01-2024 про заробітну плату за період з серпня 1986 року по січень 1990 року. Довідка видана на підставі особових рахунків за період 1986-1990 роки, які зберігаються в архіві УПО Київської області за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 8.
Також 09.07.2024 Державною установою «Менська виправна колонія» видано довідку № 5/2428 про заробітну плату ОСОБА_1 для обчислення пенсії за період з вересня 1990 року по листопад 1992 року. Довідка видана на підставі особових рахунків за 1990-1992 роки, які знаходяться за адресою: смт. Макошине, Менський район, Чернігівська область, 15652.
11.07.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про перерахунок його пенсії із врахуванням заробітної плати, зазначеної у вказаних довідках (зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000).
Вказану заяву розглянуло за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ в Харківській області, яке 18.07.2024 прийняло рішення про відмову у перерахунку, оскільки станом на дату звернення, а саме на 11.05.2024, акт відповідності первинних документів змісту довідки про заробітну плату, наданої для перерахунку пенсії, не надходив до управління. За таких обставин, відсутні законні підстави урахування заробітної плати за 60 календарних місяців згідно довідок від 16.04.2024 та від 09.07.2024.
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом ГУПФУ в Чернігівській області від 22.07.2024.
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправними та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, покликаючись на правові висновки Верховного Суду, виходив з того, що сумніви пенсійного органу щодо обґрунтованості видачі довідок про заробітну плату самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні пенсії.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Частина 3 ст. 44 Закону № 1058-IV встановлює, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
За приписами п. 2.1 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до п. 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Проаналізовавши вказані норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати працівника відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за певний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 05.03.2020 у справі № 539/3234/16-а, від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03.06.2021 у справі № 127/8001/17, від 18.11.2024 у справі № 340/4436/23.
Як встановлено вище, відмовляючи у врахуванні наданих позивачем спірних довідок про отримувану ним заробітну плату до 01.07.2000, відповідач виходив з того, що до нього не надходив акт відповідності первинних документів змісту довідок.
Як підтверджено матеріалами справи, у довідках від 16.04.2024 № Г-32/43/30/3/01-2024 та від 09.07.2024 № 5/2428 відображено, що вони видані на підставі особових рахунків; вказано місце їх зберігання. Також зазначені довідки завірені печатками підприємств та містять підписи осіб, уповноважених на їх видачу, відомості про фактичну суму заробітної плати позивача, а також відомості про відрахування внесків до Пенсійного фонду.
Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17 касаційний суд зазначив, що посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 зауважено, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні пенсії.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням вищевказаних довідок про заробітну плату з моменту їх подачі пенсійному органу.
Доказів, які б відповідали вимогам статей 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.
Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у запереченнях на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно з п. 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:                                                                      В. В. Кузьменко

Судді:                                                                                          Я. М. Василенко

                                                                                                    О. М. Ганечко