Справа № 445/426/25                        Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М. 
Провадження № 22-ц/811/1277/25                Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум фінанс» на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року  у справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування заявлених вимог покликалося на те, що між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» 24 травня 2021 року укладено кредитний договір № CL-313698, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» зобов`язувалося надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувалася в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором складає 69 405,62 грн, з яких: прострочене тіло 19 424,67 грн, строкові відсотки 526,08 грн, прострочені відсотки 18 380,19 грн., нараховані відсотки за період з 09 листопада 2023 року по 31 січня 2025 року 31 074,68 грн.
08 листопада 2023 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні.
В подальшому, 12 грудня 2024 року рішенням № 12/12/24-1 було змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс».
Просили стягнути з ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за договором кредиту у розмірі 69 405,62 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року  у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту – відмовлено.
Рішення суду оскаржила представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс».
В апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджував би факт надання кредиту відповідачу у заявленому у позові розмірі, а розрахунок заборгованості не є первинним документом та не є доказом видачі/отримання кредиту позичальником.
Покликається на те, що банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Долучений банком до матеріалів справи розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду.
Покликаючись на позицію Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, наголошує, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже, надана банком виписка, яка була долучена до позовної заяви, підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено також у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Крім цього, зазначає, що відповідачка не надала жодних доказів на підтвердження не укладення кредитного договору, зокрема, не зверталася до суду із позовом про визнання цього договору недійсним. Позичальником не доведено належного повернення позичених коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.
Наголошує, що заборгованість за кредитним договором не погашена, а зміна кредитора жодним чином не виливає на факт того, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав і заборгованість наявна донині.
Просить, суд долучити докази (виписки по рахунку, меморіальні ордера та розрахунок заборгованості відповідача) до матеріалів справи, визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів, поновити строк на подання доказів та долучити їх до матеріалів справи.
Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «АКСІЛІУМ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 02 вересня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджував би факт надання кредиту відповідачу у заявленому у позові розмірі. позивачем не надано жодних виписок з особового та/або іншого рахунку відповідача, які б засвідчували факт відкриття рахунків визначених п. 2.4. договору та зарахування на них кредитних коштів, так як це визначено п. 3.1. договору.
Фактично, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні будь-які докази видачі позикодавцем АТ «Кредобанк» кредиту на користь позичальника ОСОБА_3 .
Крім цього, сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг, саме у такому розмірі, який зазначено у договорі. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора відповідач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги, а новий кредитор зобов`язаний надати докази існування боргу, саме у такому розмірі, про стягнення якого заявлено відповідну вимогу.
Проте, з таким висновком колегія суддів погодитись не може, із наступних підстав.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, що 24 травня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №CL-313698 шляхом підписання відповідачем анкети-заяви № CL-313698, відповідно до якої остання виявила бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку в розмірі 30 000 грн, зі строком кредитування 18 місяців, терміном до 23 листопада 2022 року, з процентною ставкою 65 % річних (а.с.9-15).
Згідно п. 2.4. вищевказаного договору, позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби в сумі 15 900 грн. на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Кредобанк». 
Відповідно до п. 2.5. кредитного договору, для обліку виданих кредитних коштів, банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_2 .
Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що з умовами надання кредиту, викладеними в пам`ятці клієнта ознайомлена та вся інформація у цій анкеті заяві та наданих документах є повною, вірною та актуальною на день її подання.
Отже, враховуючи, що кредитний договір №CL-313698 від 24 травня 2021 року та анкета заява №CL-313698 від 24 травня 2021 року на отримання готівкового кредиту, підписані відповідачкою ОСОБА_4 , що свідчить про те, що відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній письмовій формі кредитний договір.
При цьому, спірний договір, в судовому порядку ОСОБА_4 не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину. 
Відповідного до долученого ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» до позовної заяви розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-313698 від 24 травня 2021 року станом на 08 листопада 2023 року становить 38 330,94 грн., з яких: 19 424,67 грн. заборгованість за тілом кредиту 19 424,67 грн., заборгованість за відсотками 526,08 грн., заборгованість за відсотками (прострочена) – 18 380,19 грн. Сума заборгованості станом на 31 січня 2025 року становить 69 405,62 грн., з яких: заборгованість станом на 08 листопада 2023 року - 38 330,94 грн., та нарахована після 08 листопада 2023 року заборгованість - 31 074,68.
Крім того, на спростування висновку суду щодо недоведеності позовних вимог ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» в апеляційній скарзі заявлено клопотання про долучення доказів, в якому заявник просив поновити строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи виписки по рахунку, меморіальні ордера та розрахунок заборгованості відповідача, з яких вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих та непогашених відсотків відповідачкою, а також виписку по особового рахунку ОСОБА_1 , який зазначений в кредитному договорі, за період з 24 травня 2021 року по 08 листопада 2023 року.
В обґрунтування заявленого клопотання вказує, що дані докази (виписка, розрахунок) об`єктивно не були у розпорядженні позивача на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції, а були отримані лише за запитом ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» після винесення оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7.04.2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.
Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутня недобросовісність дій.
Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» надало повний перелік документів, які, на його думку, підтверджували викладені в позовній заяві обставини.
У ч. 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється назасадах змагальностісторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів, зауважує, що оскільки ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» не є банківською, а фінансовою установою, то, відповідно самостійно отримати вказані докази позивач не зміг, а тому у визначений законом строк не подав до суду першої інстанції первинні банківські документи.
З огляду на наведені вище обставини справи, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку на долучення доказів у справі слід задовольнити, а надані ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс`нові докази слід долучити до матеріалів справи, оскільки такі були отримані після ухвалення оскаржуваного рішення у справі та підтверджують належність виконання кредитором своїх зобов`язань за договором та невиконання позичальником своїх зобов`язань.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.
При цьому, згідно з пунктом 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц.
Таким чином, надана позивачем до апеляційної скарги виписка по особовому рахунку узгоджується із розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами дають підстави для висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачкою та підтверджує заборгованість останньої за кредитним договором № CL-313698 від 24 травня 2021 року.
Крім цього, 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу із відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, за умовами якого позивач набув право вимоги до боржників, зазначених у додатку №1 до цього договору (матеріали електронної справи).
Згідно з додатком №1 договору факторингу про відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року до ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-313698 від 24 травня 2021 року порядковий номер в додатку 3711 (матеріали електронної справи).
Як убачається із матеріалів електронної справи, 30 січня 2025 ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» направив на адресу відповідачки  ОСОБА_1  досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора, в якій повідомило ОСОБА_1   про те, що є новим кредитором за кредитним договором № CL-313698 від 24 травня 2021 року та вимагав від відповідачки протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, – достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 38330,94 грн.
На підтвердження направлення досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні позивачем надано копії фіскальних чеків від 04 лютого 2025 року, списки згрупованих відправлень №603 від 04 лютого 2025 року (матеріали електронної справи).
При цьому, відповідно до списку №603 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням на адресу ОСОБА_1 було направлено листа номер відправлення 0505249277031, у списку відповідач знаходиться за номером 21. Між тим, відповідно до трекінгу відправлення Укрпошта, наданого відповідачем, відомості про поштове відправлення 0505249277031 відсутні, так як не зареєстровані в системі.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум фінанс» досудової вимоги від 30 січня 2025 року щодо виконання договірних зобов`язань відповідачці та відсутні також докази отримання такої вимоги останньою.
У справі, яка переглядається судом встановлено, що відповідно до положень п.6.2 кредитного договору від 24 травня 2021 року: строк кредитування становить 23 листопада 2022 року (включно).
Відповідно до п.9.1. кредитного договору будь які зміни і доповнення до кредитного договору вносяться лише за згодою сторін, шлюхом укладення додаткових договорів.
Відповідного до долученого ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» до позовної заяви розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-313698 від 24 травня 2021 року станом на 08 листопада 2023 року становить 38 330,94 грн., з яких: 19 424,67 грн. заборгованість за тілом кредиту 19 424,67 грн., заборгованість за відсотками 526,08 грн., заборгованість за відсотками (прострочена) – 18 380,19 грн. Сума заборгованості станом на 31 січня 2025 року становить 69 405,62 грн., з яких: заборгованість станом на 08 листопада 2023 року - 38 330,94 грн., та нарахована після 08 листопада 2023 року заборгованість - 31 074,68.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до умов кредитного договору строк кредитування 18 місяців до 23 листопада 2022 року. 
Доказів продовження строку дії кредитного договору позивач суду не надав.
Велика Палата Верховного Суду 28 березня 2018 року у постанові у справі №444/9519/12 зробила висновок, відповідно до якого припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Проте, як видно із розрахунку заборгованості  (а.с. – 83), кредитором здійснено нарахування заборгованості відповідачці поза межами строку кредитування, після 23 листопада 2022 року, що є незаконним, адже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Позивач не заявляв про стягнення з відповідачки процентів на підставі ст.625 ЦК України.
Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідачки відсотків, нарахованих поза межами кредитного договору.
З наданого позивачем детального розрахунку заборгованості (а.с. – 83) вбачається, що станом на 23 листопада 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-313698 від 24 травня 2021 року, становила: 17141,72 грн. сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена), сума заборгованості по відсотках 711,87 грн.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс».
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «Аксіліум Фінанс» слід задовольнити частково, рішення Золочівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» заборгованість за кредитним договором № CL-313698 від 24 травня 2021 року в розмірі 17 853,59 грн., з яких 17 141,72 грн. сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена), сума заборгованості по відсотках 711,87 грн. В решті позовних вимог відмовити.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи розмір задоволених позовних вимог (26 %), з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 629 грн 82 коп.(2422,40 грн сплачений судовий збір за подання позовної заяви х 26%).
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 944 грн. 73 коп. судових витрат (3633,60 грн сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги х 28%).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №24/01/25 від 24 січня 2025 року, укладеного з адвокатом Альховською І.Б., акт наданих послуг №1 до Договору про надання правничої допомоги від 24 січня 2025 року №24/01/25, датований 27 січня 2025 року, згідно якого вартість наданих послуг складає 6000,00 грн. 
Відповідно до частини 1, 4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п.268. рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (Заява № 19336/04) суд зазначив, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та потребують не значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум фінанс»– задовольнити часткового.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року – скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум фінанс» заборгованість за кредитним договором № CL-313698 від 24 травня 2021 року в розмірі 17 853,59 грн., з яких 17 141,72 грн. сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена), сума заборгованості по відсотках 711,87 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аксіліум фінанс» судовий збір в суді першої інстанції в розмірі 629 грн 82 коп. та витрати понесені на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.
В решті вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в суді апеляційної інстанції у розмірі  944 грн. 73 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 02 вересня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Приколота Т.І.