ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2025 року 
м. Київ
справа № 759/14046/23
провадження № 51-821км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженої                                                ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023105080000903, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва та жительки цього АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 3, 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Святошинський районний суд м. Києва вироком від 04 жовтня 2023 року визнав ОСОБА_6 винуватою та засудив її до покарання у виді обмеження волі: за    ч. 1 ст. 358 КК - на строк 1 рік; ч. 3 ст. 358 КК - на строк 2 роки; ч. 4 ст. 358 цього Кодексу - на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Згідно зі ст. 75 КК її звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Також суд вирішив питання, які стосуються процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено за: підроблення офіційного документа, який видається підприємством та надає право на придбання сильнодіючого лікарського засобу, з метою його подальшого використання; повторне підроблення такого документа з аналогічною метою, а також використання завідомо підробленого документа за викладених нижче обставин.
Так, ОСОБА_6 у не встановлені досудовим розслідуванням день, час та місці, використовуючи всесвітню мережу «Інтернет», у не встановленої досудовим розслідуванням особи замовила й отримала рецептурні бланки № 1 (ф-1), підроблену печатку із написом «Лікар ОСОБА_7 МОЗ України», підроблений штамп із надписом «Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська клініка трансформації» 03065 м. Київ, бульвар В. Гавела, буд. 51, код ЄДРПОУ 43646285, ліцензія МОЗ України на провадження господарської діяльності з медичної практики РД від 23 червня 2020 року № 2984Л-П, Наказ від 22 липня 2020 року №1664» та зберігала за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) з метою підробки та використання для придбання сильнодіючих лікарських засобів.
Після цього ОСОБА_6 в невстановлений день і час, перебуваючи за місцем проживання, підробила офіційний документ, а саме внесла, виконавши рукописні записи, завідомо неправдиві відомості до завідомо підробленого бланку рецепта від 11 квітня 2023 року № 000271 на продаж сильнодіючого лікарського засобу «Diphenhydramini 0,05» вигаданій особі ОСОБА_8 , виконала в ньому підпис від імені лікаря та поставила на вказаному бланку печатку з написом «Лікар ОСОБА_7 МОЗ України» і штамп «Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська клініка трансформації», 03065 м. Київ, бульвар В. Гавела, буд. 51, код ЄДРПОУ 43646285, ліцензія МОЗ України на провадження господарської діяльності з медичної практики РД від 23 червня 2020 року  №2984Л-П, Наказ від 22 липня 2020 року № 1664»;
Також у невстановлений день та час, перебуваючи за місцем проживання, у наведений вище спосіб, діючи повторно, ОСОБА_6 підробила офіційні документи, а саме внесла, виконавши рукописні записи, завідомо неправдиві відомості до завідомо підроблених бланків рецептів на продаж вигаданим особам сильнодіючих лікарських засобів: 
«Diphenhydramini 0,05» 
від 10 квітня 2023 року № 000273 ОСОБА_9 , 
від 13 квітня 2023 року № 000285 ОСОБА_10 , 
від 15 і 24 квітня 2023 року № 000302 та 000345 відповідно ОСОБА_11 , 
від 17 квітня 2023 року № 000309 і 000316 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідно, 
від 20 квітня 2023 року № 000326,  000327, 000332  ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 відповідно, 
від 21 квітня 2023 року № 000330, 000335, 000338, 000340, 000341 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ; 
«Zopicloni 0,0075» 
від 13 квітня 2023 року № 000286 ОСОБА_22 , 
від 21 квітня 2023 року № 000339 ОСОБА_19 ; 
«Diphenhydramini 0,50»
від 14 квітня 2023 року № 000293 ОСОБА_23 . 
Також підробила офіційні документи, а саме внесла, виконавши рукописні записи, завідомо неправдиві відомості до завідомо підроблених бланків рецептів на своє ім`я ( ОСОБА_6 ) на продаж сильнодіючих лікарських засобів «Diphenhydramini 0,05»: № 000356-000362, 000364, 000369, 000370, 000373, 000375, 000376, 000379-000381, 000383-000386, 000388, 000389, 000391, 000393-000400, та «Zopicloni 0,0075»: № 000350, 000363, 000367, 000368, 000372, 000374, 000377, 000378, 000382, 000390. 
Надалі ОСОБА_6 з метою придбання сильнодіючих лікарських засобів для особистого вживання використала вказані вище завідомо підроблені рецепти, надавши їх уповноваженим особам аптек КП «Фармація» у м. Києві, а саме:
11 квітня 2023 року в невстановлений час в аптеці № 75, розташованій на       просп. Берестейському (Перемоги), 104, використала рецепти за № 000271 та 000273;
14 квітня 2023 року в невстановлений час у тій самій аптеці, а також в аптеці № 116, розташованій на вул. Гната Юри, 7-А, - № 000285 і 000286 відповідно;
16 квітня 2023 року в невстановлений час в аптеці № 75, розташованій на просп. Берестейському (Перемоги), 104, - № 000293 та 000302;
17 квітня 2023 року в невстановлений час там само, а також в аптеці № 116, розташованій на вул. Гната Юри, 7-А, - № 000309 і 000316 відповідно;
20 - 24 квітня 2023 року в невстановлений час в аптеці № 75, розташованій на просп. Берестейському (Перемоги), 104, - № 000326, № 000327, № 000330,               № 000332, № 000335, № 000340, № 000338, № 000339, № 000341, № 000345.
Київський апеляційний суд 04 грудня 2024 року під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок районного суду в частині звільнення засудженої від відбування покарання і постановив вважати ОСОБА_6   засудженою за частинами 1, 3, 4 ст. 358 КК; ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Також суд ухвалив рахувати строк відбування покарання з моменту виконання вироку.
У решті вирок місцевого суду залишив без змін. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного їй покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі, просить змінити вирок апеляційного суду і пом`якшити їй призначене покарання, застосувавши положення ст. 75 КК, звільнити її від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.
За твердженням засудженої, апеляційний суд, скасовуючи вирок суду, належним чином не врахував того факту, що на її утриманні перебуває повнолітній син, який нині здобуває вищу освіту за спеціальністю «Графічний дизайн» і не має змоги самостійно себе утримувати.
Також суд не взяв до уваги стану її здоров`я, а саме того, що в неї діагностований хронічний гепатит С, через який вона не може працювати щодня, хоча й підробляє неофіційно, виконуючи ремонтні роботи.
Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що вже декілька років отримує від держави замісну метадонову терапію, сумлінно виконує всі призначення лікаря і дотримується встановленої дози метадону. Водночас для пом`якшення дії препарату, змушена додатково приймати сильнодіючі лікарські засоби. Навесні 2023 року через перебої з електропостачанням не всі лікарі, які виписують відповідні рецепти, працювали, тому вона мусила підробити рецепти на ці препарати.
Наголошує, що її дії не спричинили шкоди жодній особі. Вважає безпідставними посилання апеляційного суду на те, що її дії могли призвести до тяжких наслідків.
На переконання засудженої, апеляційний суд залишив поза увагою те, що вона є вдовою, має постійне місце проживання та реєстрацію в м. Києві, де не порушує громадського порядку і правил добросусідства. Вона прагне бути корисною суспільству, займається волонтерською діяльністю, що підтверджується подяками від Благодійного фонду «Люди об`єднані Україною» та організації «Мобілізація добра».
Водночас зазначає, що з моменту вчинення правопорушення минуло майже два роки і за цей час вона не вчинила жодного нового кримінального правопорушення.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 , надавши відповідні пояснення, підтримала касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 , заперечив щодо задоволення касаційної скарги засудженої та висловив аргументи про безпідставність скарги. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі засудженої, Суд дійшов висновку, що ця скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За частиною 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК порядку, а також правильності кваліфікації її діяння за частинами 1, 3, 4 ст. 358 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині засуджена не оскаржує.
Частиною 1 ст. 420 КПК установлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, в разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Водночас за приписами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Відповідно до статей 404, 407 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 указаного Кодексу.
Під час касаційного перегляду оскаржуваного вироку встановлено, що апеляційний суд дотримався цих приписів закону.
Згідно зі статтями 50 і 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 75 КК (у редакції, чинній на час скоєння діяння), якщо суд, крім визначених у цій нормі випадків, при призначенні покарання у виді, серед інших, обмеження волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може ухвалити рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.
Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.
Питання, які стосуються призначення покарання, визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винуватого, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
За правилами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Так, під час призначення ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував: характер і ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК є кримінальними проступками й нетяжким злочином; дані про її особу, котра має постійне місце реєстрації та проживання, є вдовою, не працює, раніше не судима, не значиться на обліку у психіатра, перебуває під наркологічним наглядом. Крім того, місцевий суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, які пом`якшують її покарання, і не встановив обставин, що його обтяжують. 
З урахуванням наведеного, фактичних обставин справи та характеру скоєних діянь, зокрема відсутності тяжких наслідків, а також беручи до уваги ставлення засудженої до вчиненого, суд першої інстанції дійшов висновку, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства і до неї можуть бути застосовані положення статей 75, 76 КК, та звільнив засуджену від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк.
Прокурор не погодився з вироком місцевого суду й подав апеляційну скаргу. У ній, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень через м`якість, просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким призначити засудженій покарання з реальним його відбуванням. 
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку, не встановив підстав для звільнення засудженої від відбування покарання за ст. 75 КК, а тому задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
На обґрунтування свого висновку суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК, необґрунтовано визнав його достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Наголосив, що суд першої інстанції не врахував повною мірою великої кількості епізодів, вчинених засудженою, обставин їх скоєння, їх характеру, а також підвищеного рівня суспільної небезпеки таких діянь, що, виразилося в систематичній підробці та використанні медичної документації з метою незаконного отримання сильнодіючих лікарських засобів, що супроводжувалося фальсифікацією рецептурних бланків для подальшого безперешкодного використання лікарських засобів усупереч вимогам чинного законодавства. Суд також звернув увагу на те, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в лікаря-нарколога, а її протиправні дії порушують установлений режим обігу лікарських засобів, у зв`язку з чим могли настати тяжкі негативні наслідки.
Водночас апеляційний суд зауважив, що наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що його обтяжують, є підставою для призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, але не в максимальному розмірі, передбаченому санкціями частин 1, 3 та 4 ст. 358 КК з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 цього Кодексу.
На переконання Верховного Суду, апеляційний суд не порушив загальних засад призначення покарання, установлених КК, і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність застосування місцевим судом до засудженої звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Касаційний суд зважає також на те, що в касаційній скарзі не спростовано висновку апеляційного суду про неправильне застосування місцевим судом положень ст. 75 КК, доводи ґрунтуються на відокремленій оцінці окремих із тих обставин, які оцінені апеляційним судом у їх сукупності та взаємозв`язку під час апеляційного перегляду.
Доводи засудженої щодо перебування на утриманні сина та здійснення волонтерської діяльності не заперечують обґрунтованості висновків апеляційного суду стосовно виду та розміру призначеного покарання і не є безумовною підставою для його пом`якшення. Те, що син ОСОБА_6 навчається в закладі вищої освіти та не має можливості самостійно себе утримувати, не підтверджує його повної матеріальної залежності від неї. Відсутні докази, які би свідчили про неможливість отримання ним стипендії, соціальної допомоги чи підтримки з боку родичів, держави тощо. Крім того, ці обставини, на які посилається засуджена, очевидно були наявні в момент вчинення нею інкримінованих їй діянь, однак не зупинили її і не стали перешкодою для їх вчинення.
Твердження ОСОБА_6 про наявність у неї хвороб не зменшує суспільну небезпечність вчинених нею діянь, а наведені засудженою обставини щодо стану її здоров`я не є достатньою підставою для її звільнення від відбування покарання з випробуванням. Водночас, колегія суддів звертає увагу ОСОБА_6 , що й під час виконання вироку за наявності тяжкої хвороби, яка перешкоджає відбуванню покарання, особа може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування згідно зі ст. 84 КК.
Безпідставними є і доводи ОСОБА_6 про те, що її дії не спричинили шкоди жодній особі, оскільки підробка медичних документів з метою незаконного обігу сильнодіючих лікарських засобів є суспільно небезпечним діянням, яке підриває систему контролю за відпуском рецептурних препаратів, створює загрозу здоров`ю конкретної особи (у тому числі самої засудженої) і несе потенційний ризик також для громадської безпеки загалом.
З огляду на викладене призначене ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки є справедливим, співмірним характеру скоєних дій, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а доводи засудженої, наведені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не містять вагомих аргументів про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.
Вирок апеляційного суду відповідає правилам статей 370, 420 КПК, містить достатні мотиви, з яких суд виходив під час постановлення рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженої необхідно залишити без задоволення, а вирок Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року - без зміни.
Керуючись статтями433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженої  ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                       ОСОБА_3