ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/11729/24  Номер провадження 22-ц/814/2642/25	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Карпушина Г.Л.; суддів Обідіної О.І., Пікуля В.П., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у  відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Сухорукової Олени Анатоліївни на рішення Октябрського (Шевченківського) районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство «Полтаваобленерго», про визнання укладеними заяви-приєднання та договору,-

                                                        В С Т А Н О В И В: 
У жовтні 2024 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся д суду із вказаним позовом, в якому просив визнати укладеними між ТОВ „Полтаваенергозбут" (ЄДРПОУ 42223804) та ОСОБА_1 заяви -приєднання до умов договору про постачання електричної енергії та постачальником універсальних послуг та Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (побутовим споживачам), на постачання електричної енергії на об`єкт нерухомого майна позивача (гараж) АДРЕСА_1 , на умовах комерційної пропозиції № 8-УП.
В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1  на праві приватної власності належить гараж, що знаходиться у АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 а, що розташований на земельній ділянці, яка у власність або оренду не передавалася.
Зазначав, що з метою використання належного позивачці гаража у особистих цілях в 2024 році вона звернулася до АТ «Полтаваобленерго» для встановлення однофазного електролічильника та в подальшому отримала від ТОВ «Полтаваенергозбут» Заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та Договір № 42301382 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. 
Згідно умов вказаного Договору, електрична енергія надаватиметься до належного їй гаражу, як малому не побутовому споживачу для використання в професійній, господарській, підприємницькій та іншій діяльності. 
Вказує, що дії ТОВ «Полтаваенергозбут» по спонуканню до підписання договору і як наслідок сплати за спожиту електричну енергію не як побутового споживача, який використовує електричну енергію на належному на праві приватної власності об`єкті у особистих потребах, а не комерційній основі, порушують особисті майнові права, оскільки тариф за електричну енергію малим не побутовим споживачем, яка використовується в професійній, господарській, підприємницькій та іншій діяльності значно вищий ніж тариф на електричну енергію, що постачається фізичним особам, побутовим споживачам.
Вважає, що такі дії відповідача свідчать про порушення ЗУ «Про захист права споживачів».
Рішенням Октябрського (Шевченківського) районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Полтаваенергозбут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство «Полтаваобленерго», про визнання укладеними заяви-приєднання та договору відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3  яка діє в інтересах  ОСОБА_1   подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить рішення районного суд скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача, а саме, що єдиним критерієм який відрізняє побутового і не побутового споживача- це мета використання електричної енергії, а саме для власних побутових потреб чи для професійної/господарської діяльності.
Також вказує, що судом помилкового застосовані норми підзаконних актів, оскільки за ієрархією нормативно-правових актів Закон має вищу юридичну силу, тому у випадку суперечності норм підзаконного акт нормам закону слід застосовувати норми закону. Проте, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції фактично прирівняв ПРРЕЕ до спеціального закону.
Вказує, що суд має застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме, норми Конституції України, а не норми підзаконного акту, оскільки пряме (безпосереднє) застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає повноваження судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають таким, що суперечить Конституції України у цілому або частково. 
Суди не мають застосовувати положення законів, які не відповідають Конституції, незалежно від того, чи визнавалися вони Конституційним Судом України неконституційними, тобто закони, що суперечать Конституції України не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.

Від ТОВ «Полтаваенергозбут» та АТ «Полтаваобленерго» надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких їх представники прохали її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін, як законне і обґрунтоване.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду справи були присутні представники сторін та третьої особи, інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено районним судом, що  ОСОБА_1 є власником гаражу № НОМЕР_1 а по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 24 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Буленко О.О., за № 6091, копіями Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21433040 від 26.12.2008 року та Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 6871689 від 24.12.2008 (а.с.23-25). Також встановлено, що на вказаний гараж КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» виготовлено Технічний паспорт від 27.10.2008 року (а.с.20-21).
          За зверненням ОСОБА_1  до АТ «Полтаваобленерго» належний їй гараж № НОМЕР_1 а по вул. Шевченка, 13г був обладнаний однофазним вузлом обліку електроенергії, що слідує із Повідомлення про надання послуги з приєднання від 27.05.2024 року (а.с.29).Відповідно до Заяви-приєднання ОСОБА_1 від 17.09.2024 року, АТ «Полтаваобленерго» про ініційовано приєднання споживача до умов Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії за технічними даними Паспорту точки/точок розподілу за об`єктом Споживача за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.58).
Також ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Полтаваенергозбут» Заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с.19) та Договір № 42301382 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с.7-12), згідно яких, електрична енергія надаватиметься для гаражу як малому не побутовому споживачу на умовах комерційної пропозиції № КП 13-УП.
З огляду на Додаток № 2 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вбачається, що Комерційна пропозиція № 8-УП діє виключно для побутових споживачів. Ціна за 1 кВТ електроенергії становить 4,32 грн (з ПДВ) (а.с.6); Комерційна пропозиція № 13-УП діє для споживачів електричної енергії, яка витрачається в допоміжних (нежитлових) приміщеннях, із договірною потужністю до 50кВт, електроустановки яких приєднані до мереж оператора системи розподілу АТ «Полтаваобленерго». Ціна за 1 кВТ електроенергії становить: 1 клас 8,95565 грн (з ПДВ); 2 клас 10,75303 грн (з ПДВ) (а.с.26-27).
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 вказувала, що є побутовим споживачем, оскільки не використовує гараж в професійній, господарській чи підприємницькій діяльності, а тому відповідач порушив її права, як споживача, віднісши її до категорії не побутових споживачів, що є підставою для оплати електричної енергії у завищеному розмірі.
Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що підстави постачати електричну енергію на об`єкт нежитлової нерухомості, а саме гараж № НОМЕР_1 а за адресою: АДРЕСА_2 на умовах комерційної пропозиції № 8-УП відсутні, оскільки даний гараж не охоплюється поняттям «об`єкт побутового споживача», а відтак споживач, який має на праві власності такий об`єкт не являється побутовим.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 1 ст. 16 ЦК кожному гарантує право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Закон України «Про ринок електричної енергії» та Правила роздрібного ринку електричної енергії визначають різні категорії споживачів за критерієм використання ними електричної енергії.
Відповідно до частини 1статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання; непобутовий споживач - фізична особа-підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання; побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність); малий непобутовий споживач - споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт.
Згідно із п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію), у тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) об`єктів приватного домогосподарства, крім нотаріальної, підприємницької, господарської та незалежної професійної діяльності, зокрема діяльності дата-центрів, центрів обробки даних, зі створення віртуальних активів (майнінгу) та надання інших платних послуг, у тому числі у сфері сільського зеленого туризму тощо.
Побутовий споживач індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).
Системний аналіз наведених вище термінів дає змогу дійти висновку, що для того, щоб споживача, фізичну особу, вважати побутовим споживачем або віднести до категорії побутових споживачів, необхідно щоб електрична енергія використовувалась (споживалася) фізичною особою виключно для забезпечення власних побутових потреб, до яких відноситься задоволення умов постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача.
У свою чергу, якщо фізична особа використовує (споживає) електричну енергію для забезпечення та/або задоволення підприємницької, професійної та/або господарської діяльності, то вона не може вважатися побутовим споживачем в розумінні Правил роздрібного ринку електричної енергії, а також не може відноситися і до цієї категорії споживачів.
Отже, законодавством визначений чіткий перелік суб`єктів, яких потрібно вважати саме побутовими споживачами, а також визначено вид потреб та коло суб`єктів, які не підпадають під це поняття, зокрема, фізичні особи, які використовують електричну енергію для забезпечення власних потреб, що включають професійну діяльність.
Тобто, однією із умов для віднесення споживача до категорії малих непобутових споживачів є та обставина, при якій він винятково не мав би вважатися побутовим споживачем, а також при якій він не відповідав би самій сутті поняття «побутовий споживач».
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1272 від 05 жовтня 2022 року внесено зміни до пункту 1.1.2 Правил та визначено, що об`єкт побутового споживача квартира, житловий будинок (частина будинку), приватне домогосподарство, садовий будинок та інші об`єкти житлової нерухомості, визначені у пункті 14.1.129 Податкового кодексу України, що належать індивідуальному побутовому споживачу на праві власності або користування та яким присвоєні окремі адреси, а також земельна ділянка, призначена для індивідуального житлового будівництва зазначених об`єктів житлової нерухомості.
У свою чергу, положеннями пп. г пункту 14.1.129-1 статті 14 ПК України встановлено, що гаражі (підземні й наземні) та криті автомобільні стоянки належать до об`єктів нежитлової нерухомості.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2024 у справі № 911/1359/22 дійшла таких висновків.
Статтею 1 Конституції України передбачено, що Україна є правовою державою.
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні № 9-рп/2001 від 19 червня 2001 року у справі № 1-37/2001, в правовій державі існує сувора ієрархія нормативних актів, відповідно до якої постанови та інші рішення органів виконавчої влади мають підзаконний характер і не повинні викривляти сутність і зміст законів.
Нормативні акти, що затверджуються Регулятором, не можуть суперечити Конституції України та законам, які регулюють господарські відносини на ринку електроенергії. 
За ієрархією нормативно-правових актів у вертикальному вимірі найвищу юридичну силу має Конституція України, на основі та відповідно до якої повинні прийматися закони та інші нормативно-правові акти згідно з закріпленим у ст. 8 Конституції України принципом верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон має вищу юридичну силу порівняно з підзаконним нормативно-правовим актом, і у разі протиріч між цими джерелами права положення закону мають безумовний пріоритет.
Відповідний принцип закріплено у ст. 4 Цивільного кодексу України, згідно з якою основу цивільного законодавства становить Конституція України, а основним актом такого законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (частини 1, 2). Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України (ч. 3).
Окрім наведеного, актами цивільного законодавства України є постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина 4 статті 4 ЦК України). Повноваження інших органів державної влади України законодавець у частині 5 цієї статті суттєво обмежує: згадані органи можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 в тому числі, посилалась на те, що отримала від ТОВ «Полтаваенергозбут» Заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та Договір № 42301382 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. 
Згідно умов вказаного Договору, електрична енергія надаватиметься до належного їй гаражу, як малому не побутовому споживачу для використання в професійній, господарській, підприємницькій та іншій діяльності. 
Такі дії відповідача обґрунтовані тим, що належний їй гараж, де здійснюється користування електричною енергією, не є об`єктом побутового споживача у розумінні п.1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312. Внаслідок внесення змін до Правил Постановою НКРЕКП від 05 жовтня 2022 року № 1272 суттєво змінено визначення «об`єкт побутового споживача» саме по відношенню до гаражів. Виходячи зі змісту п. 14.1.1291 Податкового кодексу України гаражі є об`єктами нежитлової нерухомості. Отже, відповідач керувався тим, що споживачі, у власності/користуванні яких знаходяться об`єкти, які у розумінні п. 14.1.129 Податкового кодексу України не є об`єктами житлової нерухомості, зокрема, окремо збудовані індивідуальні гаражі, втрачають статус «побутового споживача» та, відповідно, право споживати електричну енергію за фіксованими цінами на електричну енергію для побутових споживачів, і мають право на отримання універсальної послуги як малі непобутові споживачі.
Однак, колегія суддів вважає, що такі зміни до визначення поняття «об`єкт побутового споживача» не можуть бути підставою для встановлення позивачу тарифної категорії «непобутовий споживач» чи «малий непобутовий споживач», оскільки відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 використовує електроенергію в професійній, господарській, підприємницькій та іншій діяльності. 
Обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, але і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин.
Норми Закону України «Про ринок електричної енергії» не ставлять питання віднесення споживача до побутового чи непобутового у залежність від спеціальних ознак об`єкта, на якому здійснюється використання електричної енергії, а розмежовують споживачів за статусом (юридична особа, ФОП та фізична особа) і цільовим використанням електроенергії. Відповідний об`єкт (нерухоме майно) безпосередньо пов`язаний зі споживачем, адже комунальні послуги надаються саме певній особі, а не об`єкту нерухомості. Положення вказаного Закону не звужують коло побутових споживачів залежно від особливостей приміщень чи інших об`єктів, на яких ця енергія використовується.
Правила роздрібного ринку електричної енергії докладно регламентують механізм реалізації Закону, уточнюючи його зміст. Проте норми Правил мають тлумачитися у системному зв`язку з нормами Закону, та положення постанови НКРЕКП не можуть суперечити закону як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили та нівелювати його норми, погіршуючи становище споживачів, які є власниками певних об`єктів нерухомого майна, зокрема, гаражів.
Зазначений підхід ґрунтується на правозастосовних орієнтирах, сформованих практикою Верховного Суду, щодо неприпустимості застосування судами положень нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду такі правові акти, зокрема підзаконні, не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 у справі № 160/1088/19, від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19).
Отже, дії відповідача по спонуканню до підписання договору про постачання електричної енергії як не побутового споживач, та як наслідок сплати споживачем за спожиту електроенергію у значно більшому розмірі, ніж як для побутового споживача, не відповідають вимогам закону, засадам рівності, принципам розумності та справедливості та порушують права позивачки як споживача послуг.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 для забезпечення побутових потреб своєї сім`ї. На зазначеному об`єкті вона або члени її сім`ї не здійснюють господарської або професійної діяльності. Доказів на спростування таких обставин відповідачем не надано.
Також, будь-яких даних про те, що мета використання ОСОБА_1 електричної енергії, яка постачається до її гаражу, має комерційний характер і не пов`язана з побутовими потребами, матеріали справи не містять.
Посилання відповідача на те, що критерієм при визначенні категорії споживача є не факт споживання для побутових потреб чи для комерційного використання, а статус об`єкта споживача як нежитлового приміщення, колегія суддів відхиляє, адже таке тлумачення Правил роздрібного ринку електричної енергії суперечить сутності поняття побутового споживача, визначеному цими ж Правилами та Законом України «Про ринок електричної енергії».
Крім того, такий підхід відповідача не відповідає вимогам ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за вказаних обставин в нерівне положення ставляться споживачі (власники гаражів, як самостійних об`єктів нерухомого майна) порівняно із споживачами (власниками гаражів, які є приналежністю житлових будинків).
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення по суті заявлених вимог.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ « Про захист прав споживачів», слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3028 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сухорукової Олени Анатоліївни - задовольнити.
Рішення Октябрського (Шевченківського) районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року – скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство «Полтаваобленерго», про визнання укладеними заяви-приєднання та договору - задовольнити. 
Визнати укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю „Полтаваенергозбут" (ЄДРПОУ 42223804) та ОСОБА_1 заяву -приєднання до умов договору про постачання електричної енергії та постачальником універсальних послуг та Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (побутовим споживачам), на постачання електричної енергії на об`єкт нерухомого майна (гараж) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 на умовах комерційної пропозиції № 8-УП.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Полтаваенергозбут" на користь держави судовий збір у розмірі 3028 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 серпня 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________________ О.І. Обідіна _____________________ В.П. Пікуль