ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2025 року
м. Київ
справа № 754/13703/21
провадження № 61-5723св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: в. о. голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Алєксєєнко Ірина Миколаївна, ОСОБА_2 , начальник відділу обліку та розподілу житлової площі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Романюк Тетяна Григорівна, відкрите акціонерне товариство «Київоздоббут», Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Панченко О. М.
від 29 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М.,від 20 листопада 2024 року, і ухвалив таку постанову.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 в. о. голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , начальника відділу обліку та розподілу житлової площі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Романюк Т. Г., ВАТ «Київоздоббут», Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання ордеру недійсним, скасування свідоцтва про право власності.
2.           На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначив, що 08 квітня 2019 року Київською міською прокуратурою № 3 відкрито кримінальне провадження № 42019101030000097 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, і встановлено, що службові особи Деснянської РДА, використовуючи становище всупереч інтересам служби, приймають рішення про видачу ордерів на нежитлові (допоміжні) приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 , що перебувають в спільній власності співвласників багатоквартирного будинку, чим завдали тяжких наслідків охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян.
3.           У грудні 2019 року до Деснянського районного суду міста Києва позивачем було подано позов до в. о. голови Деснянської РДА Алєкєєнко І. М. про визнання дій незаконними та скасування розпорядження. Проте рішенням суду                                 від 30 липня 2021 року (у справі № 754/17495/19) у позові відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивач обрав неправильний спосіб захисту прав, оскаржуючи розпорядження, а не ордер, як документ про вселення. З матеріалів зазначеного судового провадження йому стало відомо, що 09 листопада 2018 року посадовою                 особою - виконувачем обов`язки голови районної державної адміністрації Алєксєєнко І. М. видано ордер № 015670 серії Б на допоміжне приміщення, яке згідно із законом перебуває в приватній (спільній сумісній) власності співвласників цього будинку.
4.           На підставі цього ордеру допоміжне приміщення буфету, якому в 2014 році був присвоєний тризначний номер 106, було приватизовано та відчужено у приватну власність ОСОБА_6 (малолітній дочці відповідача ОСОБА_2 ). Видача ордеру № 015670 серії Б від 09 листопада 2018 року відбулась незаконно в результаті неправомірних дій службової особи ОСОБА_5 та співвідповідача при вирішенні питання про надання жилого приміщення, що призвело до порушення прав інших громадян, у тому числі позивача, а тому спірний ордер підлягає визнанню недійсним.
5.           Позивач посилався на те, що відповідно до висновку прокуратури Деснянського району м. Києва від 03 червня 2014 року щодо правового статусу приміщень першого поверху та листа Деснянської РДА від 12 вересня 2014 року № 102/03/11-6095 за підписом ОСОБА_5 всі приміщення, розташовані на першому поверсі гуртожитку, є нежитловими і відносяться до допоміжних приміщень, які передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у гуртожитках і окремо приватизації не підлягають як місця загального користування. Отже, це приміщення є спільною сумісною власністю власників житлових приміщень, а тому його відчуження на підставі вказаного ордеру суперечить статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 382 ЦК України та порушує житлові права співвласників цього будинку у тому числі і позивача як власника житлового приміщення № 408.
6.           Окрім зазначеного, ОСОБА_5 , як посадова особа Деснянської РДА, не мала права розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна, зокрема видавати ордери, оскільки багатоквартирний житловий будинок 
АДРЕСА_1 на виконання Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» на підставі свого ж розпорядження Деснянської РДА від 05 жовтня 2016 року № 571 переданий на баланс                                ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А», а отже з цього часу не належав до сфери управління Деснянської РДА. Таким чином, для видачі оспорюваного ордеру від 09 листопада 2018 року серії Б в. о. голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не мала жодних правових підстав. Спірний ордер видано всупереч статті 58 ЖК України, статті 382 ЦК України, статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з порушенням житлових прав співвласників цього приміщення.
7.           Відповідач вказував, що 09 жовтня 2021 року із змісту поданого відзиву йому стало відомо, що заселення  ОСОБА_2 у спірне приміщення (що здавалось в експлуатацію як буфет) відбулось на підставі ордеру від 27 вересня 2012 року № 5 на заселення на 2 ліжко/місця в гуртожиток по АДРЕСА_1 , виданого  ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ВАТ «Київоздоббуд» на підставі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету від 25 вересня           2012 року (протокол № 11). Проте вказаний ордер є також недійсним з тих самих підстав, що й ордер, виданий  ОСОБА_5 в. о. голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки не міг видаватись на нежиле (допоміжне) приміщення загального користування, що вказує на неправомірність дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення.
8.           З урахуванням викладеного, позивач просив:
- ордер № 015670 серії Б від 09 листопада 2018 року, виданий виконуючим обов`язки голови Деснянської районної державної адміністрації Алєксєєнко І. М. на ім`я ОСОБА_2 із сім`єю з двох осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 14,60 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , - визнати недійсним, скасувати свідоцтво про право власності від 18 грудня 2018 року на кімнату № НОМЕР_1 , видане відділом приватизації державного житлового фонду УЖКГ Деснянської РДА на підставі оспорюваного ордеру;
- ордер від 27 вересня 2012 року № 5 на заселення на 2 л/м в гуртожиток 
по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_7 ВАТ «Київоздоббуд» на підставі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету 
від 25 вересня 2012 року, - визнати недійсним.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
9.           Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада            2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
10.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорювані позивачем ордер № 015670 серії Б від 09 листопада 2018 року, виданий на ім`я відповідача ОСОБА_2 на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, ордер № 5 від 27 вересня 
2012 року на заселення, виданий на ім`я ОСОБА_7 , та відповідно свідоцтво про право власності від 18 грудня 2018 року на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, в яких вказана особа проживає, не стосуються і не пов`язані з порушенням прав, свобод чи інтересів позивача. Зокрема, позивач не має ні права власності, ні іншого речового права (користування, оренди, найму тощо) на приміщення № 106 у гуртожитку, а відтак видача ордерів мешканцям цього приміщення, які тривалий час в ньому проживають, з його послідуючою приватизацією відповідає положенням Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» і ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача.
11.        Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09 липня 2018 року на кімнату 
АДРЕСА_3 , зазначена кімната розташована на І поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати жилою площею 14,6 кв. м. Таким чином, приналежність кімнати АДРЕСА_3 саме до числа жилих приміщень підтверджена відповідними документальними доказами.
Основний зміст та мотиви рішення суду апеляційної інстанції 
12.        Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року залишено без змін.
13.        Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки ордер від 09 листопада 2018 року № 015670 серії Б на право зайняття кімнати АДРЕСА_3 , виданий Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією ОСОБА_2  в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Приналежність кімнати 
АДРЕСА_3 саме до числа жилих приміщень підтверджена відповідними документальними доказами. 
14.        Апеляційний суд зауважив, що гуртожиток на АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, віднесений до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та знаходиться на балансі ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А».
15.        Згідно з висновками апеляційного суду, позивач не довів порушення його прав та законних інтересів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Узагальнені доводи касаційної скарги
16.        02 травня 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
17.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-2556цс16, у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 908/816/17, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17, від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 915/1096/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 911/1455/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 915/844/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 920/743/17, від 17 березня 2021 року у справі № 925/3/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки  (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що самовільне переобладнання допоміжних приміщень іншими особами з метою використання за іншим функціональним призначенням не змінює правового статусу цих приміщень, як допоміжних. Вирішуючи спір, суди взяли до уваги неналежні та недопустимі докази, зокрема окремий технічний паспорт від 09 серпня 2018 року на кімнату № НОМЕР_1 , який не встановлює правового статусу приміщення, а лише вказує на його параметри, який є нікчемним, оскільки виготовлений без жодного правовстановлюючого документа на спірне приміщення, без законних на те підстав. Належним і допустимим доказом правового статусу спірного приміщення є експлікація до первинної технічної документації від 20 квітня           1972 року, згідно з якою спірне приміщення є підсобним (допоміжним) приміщенням загального користування (буфет), і правовий статус цього приміщення не змінився внаслідок його самовільного переобладнання. 
19.        Зазначає, що належним доказом (зміни правового статусу допоміжного приміщення) може бути лише акт введення гуртожитку в експлуатацію як новозбудованого майна, або ж акт введення в експлуатацію за наслідками реконструкції житлових приміщень чи допоміжних приміщень. 
20.        Позивач вказує, що судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог порушують його право на доступ до правосуддя. Суди дійшли неправильних висновків, що він не довів порушення своїх прав.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
21.        Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 754/13703/21.
22.        Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги
23.        У поданому відзиві на касаційну скаргу Деснянська районна в місті Києві державнаадміністрація посилається на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, такими, що ухвалені на підставі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Позивачем не було доведено порушення його прав, свобод та інтересів оскаржуваним розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державноїадміністрації, він не є учасником спірних правовідносин, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
24.        Суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те, що пред`явлення позовних вимог ОСОБА_1 до неналежного відповідача - ОСОБА_5 є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у відповідній частині. 
25.        Надані позивачем листи Деснянської районної в місті Києві державноїадміністрації від 12 вересня 2014 року та прокуратури Деснянського району м. Києва від 03 червня 2014 року не відносяться до технічної документації, що характеризує приміщення, визначаючи його статус, як житлове або як нежитлове. Наявні у матеріалах справи докази свідчать про приналежність спірного приміщення до числа житлових. Ордер на право зайняття спірної кімнати у гуртожитку виданий з дотриманням норм діючого законодавства.
26.        Відповідно до доводів відзиву судами було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27.        Пунктом 3 рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» зі змінами, внесеними до нього рішенням Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради 
від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.
28.        У додатку до рішення Київміськради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» (в редакції рішення Київської міської ради від 11 лютого 2016 року № 94/94) наведений перелік гуртожитків міста Києва, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, які залишено у статусі «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію їх жилих приміщень. Відповідно до пункту 25 вказаного додатку, гуртожиток по АДРЕСА_1 віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.
29.        Пунктом 13 розпорядження № 2131 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 листопада 2012 року «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ «ХК» «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій», затверджений, серед інших акт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 з відомчого житлового фонду 
ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.
30.         ОСОБА_8 , ОСОБА_6 були заселені до гуртожитку по 
АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 5 на заселення в гуртожиток, виданого ВАТ «Київоздоббуд» 27 вересня 2012 року на підставі спільного рішення керівництва (адміністрації) і профспілкового комітету від 25 вересня 2012 року № 11.
31.        16 жовтня 2013 року працівниками житлово-експлуатаційної організації, на обслуговуванні якої знаходився гуртожиток - ЖЕК № 304, складений та підписаний акт обстеження житлових умов, яким встановлено, що 
ОСОБА_2 , ОСОБА_6 фактично проживають у кімнаті  
АДРЕСА_4 .        Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у гуртожитку за вищевказаною адресою з 11 жовтня 2012 року підтверджується довідкою 
від 24 жовтня 2017 року № 102 (30) 2231, а також відповідною відміткою у паспорті.
33.        Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією видане розпорядження від 26 жовтня 2018 року № 579 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку», пунктом 3 якого передбачена видача ордеру ОСОБА_2 на окрему кімнату АДРЕСА_3 , житловою площею 14,60 кв. м.
34.        18 жовтня 2018 року на засіданні наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації членами наглядової ради шляхом голосування (одноголосно) було прийняте рішення рекомендувати громадській комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_2 ордер на займане нею житлове приміщення у гуртожитку - кімнату № 106.
35.        25 жовтня 2018 року на засіданні громадської комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації членами громадської комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації шляхом голосування (одноголосно) було прийняте рішення видати ОСОБА_2 ордер на право зайняття з родиною з 2-х осіб (вона та малолітня дочка ОСОБА_6 ) кімнати АДРЕСА_3 .
36.        09 листопада 2018 року Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація видала на ім`я ОСОБА_2 з сім`єю з двох осіб ордер № 015670 
серії Б на право зайняття житлового приміщення жилою площею 14,60 кв. м, яка складається з 1 кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 .
37.        06 грудня 2018 року ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та як законний представник неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи на меті приватизувати кімнату АДРЕСА_3 звернулась до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з відповідною заявою. Одночасно ОСОБА_2 подала нотаріально засвідчена заява про відмову від участі у приватизації займаної кімнати і здійснення приватизації лише на ім`я дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
38.        За результатами розгляду Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом приватизації були видані: розпорядження органу приватизації від 18 грудня 2018 року № 347 про приватизацію кімнати АДРЕСА_3 та відповідне свідоцтво про право власності на житло.
Позиція Верховного Суду
39.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
40.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
41.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
42.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
43.        Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.
44.        Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду (статті 47 Конституції України передбачено).
45.        Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 4 Житлового кодексу України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях утворюють житловий фонд.
46.        Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).
47.        До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
48.        Стаття 6 ЖК України передбачає, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.
49.        Частиною третьою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
50.        Відповідно до статті 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
51.        Згідно з частиною першою статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
52.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц звернуто увагу, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.
53.        Статтею 345 ЦК України закріплено право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
54.        Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
55.         Частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках), (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону) кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
56.        До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
57.        Відповідно до змісту положень статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
58.        Частиною першою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд».
59.        Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. ЄСПЛ підкреслював, що стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).
60.        Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
61.        Заявлені позивачем позовні вимоги фактично спрямовані на позбавлення  ОСОБА_2 та її доньки права на зайняття приміщення жилою площею                  14,60 кв. м у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
62.        Судами встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває в сфері управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, до повноважень якої належить, зокрема, видача ордерів на заселення жилої площі.
63.        Судами попередніх інстанцій належним чином оцінено факт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 з відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, яка наділено відповідними повноваженнями у сфері приватизації кімнат гуртожитку.
64.         ОСОБА_2 була заселена до гуртожитку у кім. АДРЕСА_3 на підставі ордеру № 5 на заселення в гуртожиток, виданого ВАТ «Київоздоббуд» 27 вересня 2012 року, та постійно проживає за вказаною адресою, що підтверджується: актом обстеження житлових умов від 16 жовтня 2013 року; довідкою від 24 жовтня 2017 року № 102 (30) 2231; розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 листопада 2017 року № 648.
65.        Зазначена кімната АДРЕСА_5 , згідно з технічним паспортом, розташована на               І поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати жилою площею 14,6 кв. м.
66.        Протоколом від 25 жовтня 2018 року № 12 засідання громадської комісії з житлових питань при Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації погоджено видачу ордерів мешканцям гуртожитку на АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_2 .
67.        Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 жовтня 2018 року № 579 видано ордер ОСОБА_2 , складі сім`ї: вона, дочка - ОСОБА_6 , на окрему кімнату АДРЕСА_3 , житловою площею 14,60 кв. м, у якій вона з родиною зареєстрована та постійно проживає. 
68.        Вказані обставини підтверджують тривалий зв`язок ОСОБА_2 та її дочки - ОСОБА_6 з місцем їхнього проживання - кімнатою АДРЕСА_3 , житловою площею 14,60 кв. м.
69.        З метою реалізації права на приватизацію спірної кімнати  АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та як законний представник неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ініціювали процедуру приватизації займаної кімнати. 
70.        Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом приватизації, були видані: розпорядження органу приватизації 
від 18 грудня 2018 року № 347 про приватизацію кімнати 
АДРЕСА_3 та відповідне свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого неповнолітній ОСОБА_6 на праві приватної власності належить кімната 
АДРЕСА_3 .
71.        Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
72.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
73.        Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, загалом правильно виходив з того, що за встановлених у цій справі обставин вимоги позивача до задоволення не підлягають, оскільки він не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачами його законних прав та інтересів.
74.        В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що кімната  АДРЕСА_3  є насправді нежитловим приміщенням і відноситься до допоміжних приміщень, не підлягає приватизації і перебуває у користуванні мешканців гуртожитку. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано лист Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 вересня 2014 року № 102/03/11-6095 та лист прокуратури Деснянського району м. Києва від 03 червня 2014 року                           № 1863 вих. 14, технічний паспорт. 
75.        У матеріалах справи також міститься копія технічного паспорту, виготовленого КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09 липня 2018 року на кімнату 
АДРЕСА_3 , відповідно до якого спірна кімната розташована на І поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати жилою площею 14,6 кв. м.
76.        Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суди дійшли мотивованих висновків про недоведеність позивачем того, що саме кімната АДРЕСА_3 була створена шляхом неправомірної реконструкції допоміжного приміщення буфету.
77.        Отже позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що спірна кімната АДРЕСА_5 , у якій тривалий час проживає ОСОБА_2 із своєю донькою, використовуючи спірне приміщення на першому поверсі гуртожитку як житлове, як і інші мешканці гуртожитку, має статус нежитлового (допоміжного) приміщення загального користування.
78.        Вирішуючи спір у цій справі суди попередніх інстанцій виходили з того, що Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган приватизації, здійснюючи приватизацію спірної кімнати № 106, діяла в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
79.        Окрім зазначеного, доцільно звернути увагу, що у справі № 754/17495/19 апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржуване розпорядження Деснянської РДА № 579 від 26 жовтня 2018 року щодо видачі ордерів                  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 на окремі кімнати АДРЕСА_6 та № 536 у гуртожитку на АДРЕСА_1 , в яких вказані особи проживали з членами сім`ї, не стосується і не пов`язане з порушенням прав, свобод чи інтересів позивача. Надання ордерів мешканцям цих приміщень, які тривалий час в них проживають, для їх наступної приватизації відповідає положенням Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав і інтересів позивача. Позивачем не доведено, що спірні приміщення є допоміжними (нежитловими).
80.        Таким чином у справі № 754/17495/19 встановлено статус приміщення                 № 106 як житлового, як й інших приміщень, які знаходяться на першому поверсі гуртожитку.
81.        З урахуванням викладеного, слід погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вимоги позивача до задоволення не підлягають, оскільки оспорювані ним ордери № 015670 серії Б від 09 листопада 2018 року, 
№ 5 від 27 вересня 2012 року, а також свідоцтво про право власності від 18 грудня 2018 року на спірну кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, видане відділом приватизації державного житлового фонду УЖКГ Деснянської РДА на підставі оспорюваного ордеру, не порушують його права.
82.        Слід також зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
83.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.
84.        Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційних скарг, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли цілком обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.
85.        Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам  Верховного Суду України та Верховного Суду, на які заявник послався в обґрунтування доводів касаційної скарги.
86.         Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі  
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
87.        Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
88.        З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                      О. В. Білоконь
 
                                                                                               О. М. Осіян
 
 Н. Ю. Сакара
 
 В. В. Шипович