ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 175/1435/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2025 року (суддя Люта Г.Ю.) в справі № 175/1435/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа – Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області міста Дніпра з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №3766673 від 01 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апелянт вказує на відсутність умислу на вчинення правопорушення у зв`язку із відсутністю факту його обізнаності щодо позбавлення його права керування транспортними засобами.  
Крім того, в основу прийнятого поліцейським рішення не покладено жодного доказу про те, що позивача позбавлено право керування, оскільки графа № 7 постанови «До постанови додається» не містить посилання на будь-які докази такого факту.
Єдиними доказами, що могли довести правопорушення, є рішення суду чи витяг з бази поліцейських, проте такі докази до постанови не додаються.
В оскаржуваній постанові не вказується технічний засіб, яким здійснений фото- або відеозапис, а твердження суду першої інстанції про те, що у пункті 7 постанови вказано відомості про бодікамеру, тобто нагрудний портативний відеорегістратор інспектора, вважає необґрунтованими.   
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 січня 2025 року інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Бабін Михайло Станіславович виніс постанову серія ЕНА №3766673 від 01.01.2025, якою позивача притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.10.2024 ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Суд першої інстанції відхилив посилання позивача на необізнаність про рішення суду про притягнення його до відповідальності та позбавлення його права керування, вказавши, що позивач знав про існування відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та знав про розгляд справи в суді, не був позбавлений можливості цікавитись, на якому етапі розгляду перебуває справа відносно нього, а також результатами такого розгляду. Крім того, копія постанови у справі оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 07.10.2024.
Також суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання позивача на не зазначення в постанові технічного засобу, яким здійснений фото або відеозапис, оскільки в п. 7 постанови вказано відомості про бодікамеру, тобто нагрудний портативний відеореєстратор інспектора.
Приведені обставини стали підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Бабіна М.С. від 01 січня 2025 року серії ЕНА №3766673 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 20400,00 грн
У постанові вказано, що 01.01.2025 року о 01 годині 44 хвилині у м. Харків водій керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1.4 Правил дорожнього руху. 
Також судом встановлено, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2024 року у справі № 638/15282/24, яка набрала законної сили 15 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Частиною четвертою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно з абзацом а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Як вказано вище, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частиною першою статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Обставиною, з якою позивач пов`язує протиправність постанови, яка є предметом судового контролю в цій справі, є відсутність в його діях суб`єктивної сторони правопорушення через необізнаність у тому, що він позбавлений права керування транспортними засобами. 
Суд визнає обґрунтованими підстави, за якими судом першої інстанції відхилено такі посилання позивача.
Так, судом першої інстанції цілком правомірно зазначено, що позивач знав про існування відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, був обізнаний про розгляд справи в суді, не був позбавлений можливості цікавитись, на якому етапі розгляду перебуває справа відносно нього, а також результатами такого розгляду.
При цьому постанова у справі №638/15282/24 містить відомості про належне повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, про дату розгляду справи.
Такі твердження суду першої інстанції не спростовуються апелянтом в апеляційній скарзі, як й не спростовуються у позовній заяві. 
Суд зауважує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення №638/15282/24 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 07 жовтня 2024 року.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію, за якою кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Зокрема, у пункту 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Відтак, доводи апелянта про відсутність у позивача обов`язку з отримання інформації щодо розгляду судової справи та прийнятих рішень на порталі «Судової влади України», за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень у контексті необхідності цікавитися судовими провадженнями, у яких він задіяний, є безпідставними.
Тому суд відхиляє аргумент позивача про його необізнаність про наявне судове рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами як підставу вважати, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення через відсутність умислу.
Суд також визнає цілком необґрунтованими доводи апелянта про відсутність доказів вчинення ним правопорушення.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними доказами у розумінні статті 73 КАС України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно зі статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1 частини першої).
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. 
Застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів визначає Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999 (далі - Інструкція).
У розумінні Інструкції технічними приладами та технічними засобами є безпілотний літальний апарат, відеореєстратор, портативний відеореєстратор, стаціонарна система технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію про те, що до постанови додається відеозапис з бодікамери та зазначено назву та інвентарний номер бодікамери.
Відтак, доводи апелянта з цього питання суд відхиляє.
Крім того, є безпідставними доводи про те, що в основу прийнятого поліцейським рішення не покладає жодного доказу про те, що позивача позбавлено право керування, оскільки графа № 7 постанови «До постанови додається» не містить посилання на будь-які докази такого факту, адже на час розгляду справи поліцейський користувався наявною базою даних, витяг з якої технічно неможливо додати до постанови.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2025 року в справі № 175/1435/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2025 року в справі № 175/1435/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа – Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 14 серпня 2025 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов