ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 р.	Справа № 440/220/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ОХОРОННА АГЕНЦІЯ “ВИМПЕЛ” на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 12.03.25 року по справі № 440/220/25
          за позовом           Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці  
          до           ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ОХОРОННА АГЕНЦІЯ “ВИМПЕЛ”                   
          про застосування заходів реагування,
ВСТАНОВИВ

Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (далі по тексту – Управління, позивач, контролюючий орган) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна агенція «Вимпел» (далі по тексту – ТОВ «ОА «Вимпел», відповідач), в якому просив суд:
- застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна агенція "Вимпел"" (юридична адреса: вулиця Набережна, будинок 2, місто Горішні Плавні, Полтавська область, 39803), а саме зупинити роботи, до яких допущені працівники без проходження обов`язкових попередніх та періодичних медичних оглядів, до усунення, зазначених у позовній заяві порушень.
В обґрунтування позовних вимог стверджував, що невиконання ТОВ «ОА «Вимпел» у повному обсязі вимог Припису про усунення виявлених порушень законодавства у сфері охорони праці, промислової безпеки і гігієни праці № ПНС/ПЛ/13846/029/П/ОП від 02.09.2024, виданого за результатами проведення контролюючим органом внаслідок смертельного випадку на виробництві заходу державного нагляду (контролю) діяльності, у відповідності до положень частини 5 статті 4 та частини 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі по тексту – Закон № 877-V), є підставою для вжиття у судовому порядку заходів із призупинення ТОВ «ОА «Вимпел» робіт, до яких допущені працівники без проходження обов`язкових попередніх та періодичних медичних оглядів до усунення, зазначених у позовній заяві порушень.
Повідомив, що 04.10.2024 від позивача на адресу Управління надійшло Повідомлення № 1 (вхідний № 14957/ПНС/1-24) на Припис № ПНС/ПЛ/13846/029/П/ОП від 02.09.2024, в якому містилась інформація щодо виконання вимог припису. Разом з цим, відповідач, стверджуючи про виконання пункту 17 зазначеного Припису з наданням інформації про те, що на етапі підписання перебуває договір з сертифікаційною лабораторією на проведення відповідних лабораторних досліджень умов праці, не спростовує, що станом на момент проведення з 18.10.2024 по 22.10.2024 повторної перевірки, даний договір підписаний не був, що не може вважатись виконанням вимог такого Припису.
Крім того, всупереч вимог пункту 20 та 21 Припису в частині проходження працівниками медичних оглядів, проходження потерпілим 02.08.2023 періодичного медичного огляду не може вважатись повним усуненням виявлених порушень, оскільки така вимога стосується не лише потерпілого, а й інших працівників підприємства.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 440/220/25 позов Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. Ю. Матвійчука, буд.119, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 44730367) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна агенція "Вимпел"" (вул. Набережна, буд. 2, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39803, ідентифікаційний код 38165684) про застосування заходів реагування задоволено.
Застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна агенція "Вимпел"" (юридична адреса: вулиця Набережна, будинок 2, місто Горішні Плавні, Полтавська область, 39803), а саме зупинення робіт, до яких допущені працівники без проходження обов`язкових попередніх та періодичних медичних оглядів до усунення, зазначених у позовній заяві порушень.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі № 440/220/25 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (код ЄДРПОУ 44730367) залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення про задоволення позовних вимог та безпідставного застосування до ТОВ «ОА «Вимпел» крайнього заходу реагування у вигляді зупинення робіт, що свідчить про його необґрунтованість та наявність підстав для скасування.
Наполягав, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що у розумінні положень статті 17 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII (далі по тексту – Закон № 2694-XII) обов`язковість організації та проведення відповідачем попередніх (періодичних) медичних оглядів працівників визначається не до усіх без винятку працівників підприємства, а виключно для особливих та окремих категорій працівників, зокрема, зайнятих на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також для осіб віком до 21 року. 
Так, з метою визначення шкідливих та небезпечних факторів на конкретних робочих місцях ТОВ «ОА «Вимпел» було проведено лабораторні дослідження умов праці, за наслідками яких встановлено, що важкість та напруженість праці не перевищує нормативні значення, а також виявлено відсутність у відповідача категорій працівників, зайнятих на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також осіб віком до 21 року. 
З огляду на вищевикладене, встановлення відсутності у відповідача обов`язку із проведення попередніх (періодичних) медичних оглядів має наслідком і відсутність необхідності складення Акту визначення категорій працівників, які підлягають попереднім (періодичним) оглядам.
Так само, неможливим є і виконання пункту 4 Припису, в частині складення поіменних списків осіб на проходження медичного огляду, позаяк такий документ складається на підставі Акту визначення категорій працівників, які підлягають попереднім (періодичним) оглядам, який в свою чергу, не є обов`язковим для позивача.
Враховуючи те, що заключний акт складається саме за результатами періодичних медичних оглядів, відсутність у відповідача обов`язку із проведення медичного огляду зумовлює і відсутність необхідності зі складення заключного акту.
Відтак, неврахування судом першої інстанції наслідків виконання відповідачем вимог Припису в частині отримання результатів лабораторних досліджень умов праці, за результатами яких підтверджено не обов`язковість інших похідних дій щодо організації медичного огляду, свідчить про формальний підхід до вирішення спірних правовідносин та відповідно наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги. 
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Повідомив, що за результатами розгляду листа ТОВ «Охоронна агенція «Вимпел» № 5 від 24.01.2025 (вхідний № 1313/ПНС/1-25 від 24.01.2025) посадовими особами Управління опрацьовано та долучено до єдиної справи копії протоколів проведення лабораторних досліджень, наданих на виконання припису. 
За результатами розгляду листа ТОВ «Охоронна агенція «Вимпел» № 6 від 24.01.2025 (вхідний № 1314/ПНС/1-25 від 24.01.2025), з метою визначення категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду, та складення відповідного Акта направлено рекомендації роботодавцю (лист № ПНС/3.1/2878-25 від 20.02.2025) про надання повного переліку професій (посад) по цехах, відділеннях, які наявні на підприємстві.
За результатами розгляду листа ТОВ «Охоронна агенція «Вимпел» № 6/1 від 27.01.2025 (вхідний № 1403/ПНС/1-25 від 27.01.2025) надані акти визначення категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду.
У наданих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях від 02.07.2025 відповідач зауважив, що контролюючим органом ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, не було надано передбаченого Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 21.05.2007 № 246 (далі – Порядок № 246) Акту визначення категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичному) медичному огляду у 2025 році.
Враховуючи те, що медичним оглядам підлягають не усі категорії працівників, а виключно ті, які передбачені статтею 17 Закону № 2694-XII, з огляду на види діяльності ТОВ «АО «Вимпел», проведення яких не потребує залучення таких працівників, підстави для задоволення позовних вимог – відсутні.
В судових засіданнях представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених у скарзі та додаткових поясненнях, просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник позивача в судових засіданнях проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання, яке відбулось 17.07.2025 представник позивача не з`явився. У надісланому до суду апеляційної інстанції клопотанні від 08.07.2025 просив судове засідання, призначене на 17.07.2025 проводити за його відсутності.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з настанням нещасного випадку зі смертельним наслідком, на підставі наказу Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 416/ПНС-ЗК від 13.08.2024 (а.с. 95-96) та направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) № ПНС/1/11833- 24 від 16.08.2024, посадовими особами позивача в період з 20.08.2024 по 02.09.2024 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю “Охоронна агенція "Вимпел"" за адресою: вулиця Набережна, будинок 2, місто Горішні Плавні, Полтавська область, 39803.
За результатами проведеної перевірки складено Акт № ПНС/ПЛ/13846/029 від 02.09.2024, у якому зафіксовано 22 виявлені порушення нормативно-правових актів з охорони праці, промислової безпеки і гігієни праці. Один примірник даного Акта перевірки отримав директор ТОВ «Охоронна агенція «Вимпел»» Негруб І.П., про що свідчить його особистий підпис (а.с. 97-124).
На підставі вищевказаного Акта перевірки Міжрегіональним управлінням видано Припис про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці № ПНС/ПЛ/13846/029/П/ОП від 02.09.2024, один примірник якого отримано директором ТОВ “Охоронна агенція “Вимпел"" Негрубом І.П., про що свідчить його особистий підпис (а.с. 125-133).
На підставі абзацу 4 частини 1 статті 6 Закону № 877-V, статті 16 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-ІХ від 15.03.2022 (надалі по тексту — Закон № 2136-ІХ), наказу Міністерства економіки України “Про здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) протягом періоду воєнного стану” № 5782 від 16.06.2023 (зі змінами від 07.03.2024), та відповідно до наказу Міжрегіонального управління № 558/ПНС-ЗК від 09.10.2024 “Про проведення заходу державного нагляду (контролю)” у діяльності ТОВ “Охоронна агенція “Вимпел”” посадові особи Міжрегіонального управління були уповноважені на проведення перевірки виконання суб`єктом господарювання припису № ПНС/ ПЛ/13846/029/П/ОП від 02.09.2024 (а.с. 134-135).
Згідно з направленням на проведення заходу державного нагляду (контролю) № ПНС/1/14944-24 від 14.10.2024 (а. с. 136-137), позапланова перевірка ТОВ “Охоронна агенція “Вимпел” проведена з 18.10.2024 по 22.10.2024 на предмет додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки в межах питань, які стали підставою для здійснення заходу контролю.
За результатами проведеної перевірки складено Акт № ПНС/ПЛ/13846/029-ПНС/ПЛ/20055/П029 від 22.10.2024, у якому зафіксовано виявлені порушення нормативно-правових актів з охорони праці, промислової безпеки та гігієни праці. Один примірник даного Акта перевірки отримав директор ТОВ «Охоронна агенція «Вимпел»» Негруб І.П., про що свідчить його особистий підпис (а. с. 138-161).
Відповідно до вимог статті 7 Закону № 877-V за результатами перевірки на підставі Акта складено Припис про усунення порушень законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці № ПНС/ПЛ/13846/029-ПНС/ПЛ/20055/П029/П/ОП від 22.10.2024, один примірник якого отримано директором ТОВ “Охоронна агенція “Вимпел”” Негрубом І.П., про що свідчить його особистий підпис (а. с. 162-166).
За результатами перевірки виявлено та зафіксовано в акті перевірки № ПНС/ ПЛ/13846/029-ПНС/ПЛ/20055/П029 від 22.10.2024 той факт, що попередньо виявлені порушення усунуті лише частково, у тому числі ті, які несуть загрозу життю та здоров`ю людей.
Так, відповідно до Акту перевірки № ПНС/ПЛ/13846/029-ПНС/ПЛ/20055/П029 від 22.10.2024 під час проведення державного заходу нагляду (контролю) встановлено неусунення в узгоджений термін до 02.10.2024 наступні порушення:
- роботодавцем не проведено лабораторних досліджень умов праці з метою визначення шкідливих та небезпечних факторів на конкретних робочих місцях працівників підприємства, що є порушенням статті 13 Закону України “Про охорону праці” та пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 246 від 21.05.2007, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.07.2007 за № 846/14113 (далі — Порядок № 246);
- роботодавцем не визначено категорію працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду, не складено Акт визначення для проходження медогляду за поточний період, що є порушенням статті 17 Закону України “Про охорону праці” та пункту 2.2 розділу ІІ Порядку № 246;
- роботодавцем не погоджено поіменних списків для проходження медогляду за поточний період, що є порушенням статті 17 Закону України “Про охорону праці” та пункту 2.3 розділу ІІ Порядку № 246;
- роботодавцем не проводяться попередні медичні огляди працівників підприємства, у тому числі і для потерпілого, що є порушенням статті 17 Закону України “Про охорону праці” та пункту 1.4 розділу І Порядку “ 246;
- роботодавцем не проведено періодичний медичний огляд для всіх категорій працівників, які підлягають періодичному медичному огляду за поточний період, у тому числі і для потерпілого, що є порушенням статті 17 Закону України “Про охорону праці” та пункту 1.5 розділу І Порядку № 246;
- роботодавцем не погоджено Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду за поточний період, що є порушенням статті 17 Закону України “Про охорону праці” та пункту 2.17 розділу ІІ Порядку № 246;
- допущено не виконання вимог припису № ПНС/ПЛ/13846/029/П/ОП від 02.09.2024 посадових осіб Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо усунення порушень і недоліків в галузі охорони праці, що є порушенням статті 43 Закону України “Про охорону праці”.  
На підставі виявлених порушень, що несуть загрозу життю та здоров`ю людей, негайній зупинці підлягає зупинення робіт, до яких допущені працівники без проходження обов`язкових попередніх та періодичних медичних оглядів.
У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та наявності підстав для застосування до відповідача заходів реагування у вигляді зупинення робіт, до яких допущені працівники без проходження обов`язкових попередніх та періодичних медичних оглядів до усунення, зазначених у позовній заяві порушень, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ТОВ «ОА «Вимпел» усунуті зафіксовані у акті перевірки порушення вимог законодавства, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Організаційно-правові засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає  Закон № 877-V. 
Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною першою статті 3 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; підконтрольності і підзвітності органу державного нагляду (контролю) відповідним органам державної влади; рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання; невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання; дотримання умов міжнародних договорів України; незалежності органів державного нагляду (контролю) від політичних партій та будь-яких інших об`єднань громадян; наявності одного органу державного нагляду (контролю) у складі центрального органу виконавчої влади; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма   закону   чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі   закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.
Частиною першою статті 4 Закону № 877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
За змістом абзацу 9 частини 1 статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є настання аварії, пожежі, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.
Відповідно до частин 1-8 статті 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).
Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.
Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.
Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.
За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта;
тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.
Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).
У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.
Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Відповідно до частини 5 статті 4 Закону № 877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96 (далі – Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
У розумінні пункту 3 Положення № 96 основними завданнями Держпраці є:
1) реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб;
2) здійснення комплексного управління охороною праці та промисловою безпекою на державному рівні;
3) здійснення державного регулювання і контролю щодо охорони праці та промислової безпеки у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки;
4) організація та здійснення державного нагляду (контролю) у сфері функціонування ринку природного газу в частині підтримання належного технічного стану систем, вузлів і приладів обліку природного газу на об`єктах його видобутку та забезпечення безпечної і надійної експлуатації об`єктів Єдиної газотранспортної системи.
Підпунктами 50 та 52 пункту 4 Положення № 96 передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, видає в установленому порядку роботодавцям, суб`єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, фондам загальнообов`язкового державного страхування, виконавчим органам міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, а також центральним органам виконавчої влади обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства; зупиняє, припиняє, обмежує експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень та інших виробничих об`єктів, виготовлення та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва, виконання певних робіт, у тому числі пов`язаних із користуванням надрами, застосуванням нових небезпечних речовин, реалізацію продукції шляхом видачі відповідного розпорядчого документа у передбачених законодавством випадках, до усунення порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю працівників.
Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні визначено Законом № 2694-XII.
Частиною першою статті 39 Закону № 2694-XII передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право:
безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об`єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції;
одержувати від роботодавця і посадових осіб письмові чи усні пояснення, висновки експертних обстежень, аудитів, матеріали та інформацію з відповідних питань, звіти про рівень і стан профілактичної роботи, причини порушень законодавства та вжиті заходи щодо їх усунення;
видавати в установленому порядку роботодавцям, керівникам та іншим посадовим особам юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування обов`язкові для виконання приписи (розпорядження) про усунення порушень і недоліків в галузі охорони праці, охорони надр, безпечної експлуатації об`єктів підвищеної небезпеки; 
забороняти, зупиняти, припиняти, обмежувати експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень, випуск та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів праці, виконання певних робіт, застосування нових небезпечних речовин, реалізацію продукції, а також скасовувати або припиняти дію виданих ними дозволів і ліцензій до усунення порушень, які створюють загрозу життю працюючих;
притягати до адміністративної відповідальності працівників, винних у порушенні законодавства про охорону праці;
надсилати роботодавцям подання про невідповідність окремих посадових осіб займаній посаді, передавати матеріали відповідним органам для притягнення цих осіб до відповідальності згідно із законом.
Системний аналіз правових норм у цій справі дає підстави для висновку, що застосування заходів реагування у вигляді зупинення повністю або частково виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можливе лише за рішенням адміністративного суду, прийнятим за зверненням центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття.
Такі заходи можуть бути застосовані на підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства у сфері охорони праці і ці порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 560/670/21 Верховний Суд виснував, що захід реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг є виключним (крайнім) заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування позивачем, як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли, та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі №810/4274/17, від 30 вересня 2020 року у справі №580/34/19, від 01 грудня 2021 року у справі №826/9226/16. 
Такий захід реагування як повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту - не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення (до таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №810/2400/18).
Слід також врахувати, що у постанові від 16 червня 2022 року у справі №640/10140/20 Верховний Суд, окрім іншого, зазначив, що під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення.
У протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону № 877-V), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №815/6365/17).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, підставою для звернення позивача до суду із даним позовом з вимогою про застосування до ТОВ «АО «Вимпел» заходів реагування у вигляді зупинення робіт, до яких допущені працівники без проходження обов`язкових попередніх та періодичних медичних оглядів до усунення, зазначених у позовній заяві порушень, слугувало, виконання, на його думку, не у повному обсязі, складеного контролюючим органом Припису про усунення порушень законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці № ПНС/ПЛ/13846/029-ПНС/ПЛ/20055/П029/П/ОП від 22.10.2024 в частині проходження працівниками медичного огляду.
На переконання позивача, станом на момент розгляду даної справи ТОВ «АО «Вимпел» не виконано пункти 3, 4, 5, 6 та 7 Припису, а саме: 
1. не визначено категорії працівників які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду; 
2. не складено, та не погоджено Акт визначення, для проходження медогляду; 
3. не складено та не узгоджено поіменні списки для проходження медогляду; 
4. не проведено періодичний медичний огляд для всіх категорій працівників, які підлягають періодичному медичному огляду;
5. не узгоджено Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду.
Так, за змістом частин 1-3 статті 13 Закону № 2694-XII роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме:
створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання;
розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці;
забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються;
впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо;
забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом;
забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин;
організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів;
розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці;
здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці;
організовує пропаганду безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці;
вживає термінових заходів для допомоги потерпілим, залучає за необхідності професійні аварійно-рятувальні формування у разі виникнення на підприємстві аварій та нещасних випадків.
Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до статті 17 Закону № 2694-XII роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов`язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов`язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати.
Роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників:
за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з умовами праці;
за своєю ініціативою, якщо стан здоров`я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки.
За час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток.
Процедура проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних  оглядів працівників,  зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічному обов`язковому медичному огляді осіб віком до 21 року визначена Порядком № 246.
Згідно із пунктом 1.2 Порядку № 246 Порядок призначений для: працівників, зайнятих на важких роботах,  роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці  або таких,  де  є  потреба у професійному доборі,  та осіб віком до 21 року  підприємств, установ  та  організацій  незалежно  від форм власності, виду економічної діяльності  та  їх філій,  інших відокремлених підрозділів; фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які  відповідно до законодавства використовують найману працю (далі - роботодавці); осіб, які забезпечують себе роботою самостійно; закладів державної санітарно-епідеміологічної   служби; закладів охорони здоров`я, військово-лікарських  та  відповідних комісій міністерств та інших центральних  органів  виконавчої  влади,  які  здійснюють  медичні огляди працівників, спеціалізованих закладів охорони здоров`я, які мають право  встановлювати  діагноз щодо професійних захворювань, кафедр та курсів професійних захворювань вищих медичних навчальних закладів  III-IV рівнів акредитації  (далі - закладів  охорони здоров`я); робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування  від  нещасних  випадків на виробництві та професійних захворювань України  (далі - робочі  органи виконавчої дирекції Фонду).
Пункт 1.3 Порядку № 246 передбачає, що обов`язкові попередній (під час прийняття на  роботу)  і періодичні (протягом трудової діяльності) медичні огляди проводяться для працівників,  зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими  чи  небезпечними  умовами  праці  або таких,  де є потреба у професійному доборі, та щорічно для осіб віком до 21 року.
Колегія суддів зауважує, що аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язковість організації та проведення попередніх (періодичних) медичних оглядів працівників передбачено не до усіх без винятку працівників, а виключно до тих, які зайняті на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці, або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічно для осіб віком до 21 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі – Порядок № 442).
Пунктами 1-3 Порядку № 442 передбачено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі  - атестація) проводиться на підприємствах і  організаціях  незалежно від форм власності й  господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є  потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів,  що  можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. 
Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем  і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні  умови  праці,  пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за  умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.
За змістом пунктів 6 та 7 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих  умов праці;  санітарно-гігієнічне дослідження  факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на  робочому місці;  комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик  стандартам  безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та  її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення  робочого  місця  до  категорії  із шкідливими  (особливо  шкідливими),  важкими  (особливо важкими) умовами праці; визначення  (підтвердження)  права  працівників  на  пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих  місць,  виробництв,  професій  та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз  реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію  рівня  гігієни,  характеру  і  безпеки праці. 
Гігієнічні дослідження факторів виробничого середовища і трудового процесу проводяться лабораторіями, атестованими Держпраці і МОЗ в порядку, визначеному Мінсоцполітики разом з МОЗ.
Оцінка умов праці під час атестації робочих місць проводиться метою  встановлення класів (ступенів)  шкідливих  умов  праці відповідно  до  Державних  санітарних  норм  та правил "Гігієнічна класифікація праці за показниками  шкідливості та небезпечності факторів   виробничого середовища, важкості та  напруженості трудового процесу", затверджених МОЗ.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.04.2014 № 248 затверджено Державні санітарні норми та правила «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (далі – Гігієнічна класифікація праці).
Відповідно до пункту 1 розділу І Гігієнічної класифікації праці, ці Державні санітарні норми та правила «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (далі - Гігієнічна класифікація праці) спрямовані на гігієнічну оцінку умов та характеру праці на робочих місцях працівників та застосовуються на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності у випадках, передбачених законодавством.
Згідно зі пунктами 1.1 та 1.2 розділу ІІ Гігієнічної класифікації праці, ця Гігієнічна класифікація праці розподіляє умови праці на 4 класи:
1 клас (оптимальні умови праці) - умови, за яких зберігається не лише здоров`я працівників, а й створюються передумови для підтримання високого рівня працездатності.
Оптимальні гігієнічні нормативи виробничих факторів встановлені для мікроклімату та показників важкості трудового процесу. Для інших факторів за оптимальні умовно приймаються такі умови праці, за яких несприятливі фактори виробничого середовища не перевищують рівнів, прийнятих за безпечні для населення.
2 клас (допустимі умови праці) - умови, що характеризуються такими рівнями факторів виробничого середовища і трудового процесу, які не перевищують встановлених гігієнічних нормативів (а можливі зміни функціонального стану організму відновлюються за час регламентованого відпочинку або до початку наступної зміни) та не повинні чинити несприятливого впливу на стан здоров`я працівників та їх нащадків в найближчому і віддаленому періодах.
3 клас (шкідливі умови праці) - умови, що характеризуються такими рівнями шкідливих виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи та здатні чинити несприятливий вплив на організм працівника та/або його нащадків.
3 клас (шкідливі умови праці) за рівнем перевищення гігієнічних нормативів та вираженості можливих змін в організмі працівників поділяється на 4 ступеня:
1 ступінь (3.1) - умови праці, що характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які викликають функціональні зміни, що виходять за межі фізіологічних коливань (останні відновлюються при тривалішій, ніж початок наступної зміни, перерві контакту зі шкідливими факторами) та збільшують ризик погіршення здоров`я, у тому числі й виникнення професійних захворювань;
2 ступінь (3.2) - умови праці, що характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які здатні викликати стійкі функціональні порушення, призводять у більшості випадків до зростання виробничо обумовленої захворюваності та появи окремих випадків професійних захворювань, що виникають після тривалої експозиції;
3 ступінь (3.3) - умови праці, що характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які, крім зростання хронічної захворюваності (виробничо обумовленої та захворюваності з тимчасовою втратою працездатності), призводять до розвитку професійних захворювань;
4 ступінь (3.4) - умови праці, що характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які здатні призводити до значного зростання хронічної патології та рівнів захворюваності з тимчасовою втратою працездатності, а також до розвитку тяжких форм професійних захворювань;
4 клас (небезпечні умови праці) - умови, що характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, вплив яких протягом робочої зміни (або її частини) створює загрозу для життя, високий ризик виникнення гострих професійних уражень, у тому числі й важких форм.
Особливо шкідливі умови праці - стан умов праці та/або рівні виробничого навантаження, які згідно з пунктом 1.1 цього розділу відносяться до 3 класу, 3, 4 ступенів шкідливості та 2, 3 ступенів важкості (напруженості).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «АО «Вимпел» замовлено у Спеціалізованої лабораторії промислової санітарії та охорони навколишнього середовища проведення лабораторного дослідження умов праці з метою визначення шкідливих та небезпечних факторів на конкретних робочих місцях працівників підприємства (пункт 2 Припису), на підтвердження чого відповідачем до матеріалів справи долучено відповідні протоколи.
Дослідивши наявні в матеріалах справи протоколи проведення досліджень важкості та напруженості праці (т. 2 а. с. 71-250, т. 3 а. с. 1-118), колегією суддів встановлено наступне:
- за показниками важкості трудового процесу умови праці відносяться до 2 класу – допустимий;
- за показниками напруженості трудового процесу умови праці відносяться до 2 класу – допустимий;
- умови праці за фактором «вібрація загальна» відносяться до 2 класу – допустимий;
- умови праці за фактором «мікроклімат» відносяться до 2 класу – допустимий;
- умови праці за фактором «освітленість» відносяться до 2 класу – допустимий;
- умови праці залежно від вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин відносяться до 2 класу – допустимий;
- умови праці залежно від рівня шуму відносяться до 2 класу – допустимий.
Таким чином, на виконання вимог Припису, відповідачем проведено відповідні лабораторні дослідження умов праці, що є ключовим для визначення категорій працівників, які підлягають обов`язковому медичному огляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами проведених лабораторних досліджень встановлено відсутність у відповідача посад, які підпадають під визначення шкідливих (3 клас) або небезпечних умов праці (4 клас).
Відомостей про те, що у ТОВ АО «Вимпел» працюють особи, віком до 21 року або є посади, з потребою у професійному доборі матеріали справи не містять, а позивач в свою чергу, на такі обставини не покликається.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що за результатами проведених лабораторних досліджень умов праці з метою визначення шкідливих та небезпечних факторів на конкретних робочих місцях працівників підприємства, не було встановлено працівників, які зайняті на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці, або таких, де є потреба у професійному доборі, а також осіб віком до 21 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що на ТОВ «АО «Вимпел» не поширюється передбачений статтею 17 Закону № 2694-XII обов`язок із організації проведення попереднього та періодичного медичного огляду.
Слід зауважити, що на виконання вимог Припису, ТОВ «АО «Вимпел» було направлено Управлінню результати проведення лабораторних досліджень з наданням всіх протоколів, що сторонами не спростовується.
У відповідності до пунктів 2.2 та 2.3 Порядку № 246 заклади державної санітарно-епідеміологічної служби щорічно за заявкою роботодавця (його представника), за участю представника первинної профспілкової організації або уповноваженої працівниками особи   визначають категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному  огляду  та  до  1 грудня  складають Акт  визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду за  формою, зазначеною у додатку 1. 
На підставі Акта визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду, роботодавець складає протягом місяця у чотирьох примірниках поіменні списки працівників,  які підлягають періодичним  медичним оглядам, за формою,  зазначеною у додатку 2  на паперовому та електронному носіях, узгоджує їх у санітарно-епідеміологічній станції. Один  примірник  списку залишається на підприємстві (у відповідальної за організацію медогляду посадової особи), другий - надсилається до закладів охорони здоров`я, третій - до закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, четвертий - до робочого органу виконавчої дирекції Фонду. 
В силу пункту 2.17 Порядку № 246 за результатами періодичних медичних оглядів (протягом місяця після їх  закінчення) Комісія оформляє Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників (далі - Заключний акт) за формою, зазначеною у додатку 9, який складається у шести примірниках - один примірник залишається в закладі охорони здоров`я, що проводив медогляд, інші надаються роботодавцю, представнику профспілкової організації або вповноваженій працівниками особі, профпатологу, закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, робочому органу виконавчої дирекції Фонду.
Матеріалами справи підтверджено (т. 2 а.с. 50), що з метою визначення категорій працюючих на ТОВ «ОА «Вимпел», які підлягають обов`язковому періодичному медичному огляду відповідачем надіслано до Управління лист з проханням визначити такі категорії, а також надано копії протоколів лабораторного дослідження факторів виробничого середовища і трудового процесу, документи, що підтверджують відсутність працівників, зайнятих виконанням небезпечних робіт, а також осіб віком до 21 року та інформацію про кількість працюючих.
Управлінням надано лист від 26.03.2025 № ПНС/3.1/4965-25 від 26.03.2025, яким повідомлено, що Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці лист ТОВ «АО «Вимпел» щодо складення Акта визначення категорії працівників розглянуто. Категорії працівників, які підлягають періодичному медичному огляду у 2025 році визначені. 
У якості додатку до вказаного листа зазначено «Акт визначення категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичному) медичному огляду у 2025 році».
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи не містять такого документу, як Акт визначення категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичному) медичному огляду у 2025 році.
Як зазначає відповідач у додаткових поясненнях, а позивач в свою чергу, не спростовує, копія Акту визначення категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичному) медичному огляду у 2025 році на адресу ТОВ «АО «Вимпел» не направлялась. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Суд апеляційної інстанції враховує, що поіменні списки працівників, які підлягають періодичним медичним оглядам складаються саме на підставі Акту визначення категорії працівників, компетенція щодо оформлення якого віднесена до повноважень позивача.
В силу положень частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Всупереч вказаній нормі, контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували складення Акту визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду за  формою, зазначеною у додатку 1 до Порядку № 246. 
Враховуючи те, що складення поіменних списків працівників, які підлягають періодичним медичним оглядам відбувається саме на основі затвердженого позивачем Акту визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду за  формою, зазначеною у додатку 1 до Порядку № 246, за відсутності такого документу у спірних правовідносинах, на ТОВ «АО «Вимпел» не може бути покладено негативні наслідки у вигляді повного або часткового зупинення робіт.
Так само, на переконання колегії суддів, обставини відсутності у ТОВ «АО «Вимпел» обов`язку із проведення періодичних медичних оглядів, з огляду на відсутність відповідних категорій працівників, свідчать і про відсутність обов`язку зі складення Заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників.
Натомість, суд першої інстанції, встановивши обставини проведення відповідачем лабораторних досліджень, жодним чином не дослідивши їх зміст та результати, дійшов передчасного висновку про те, що відповідачем не усунуті порушення вимог законодавства, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, що призвело до прийняття помилкового рішення про задоволення позовних вимог шляхом зупинення робіт, до яких допущені працівники без проходження обов`язкових попередніх та періодичних медичних оглядів до усунення, зазначених у позовній заяві, порушень, що зумовлює скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині.
За приписами пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
З огляду на викладене, враховуючи, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував всі фактичні обставини, що мають значення для справи, що привезло до прийняття помилкового рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 440/220/25 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

          Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ОХОРОННА АГЕНЦІЯ “ВИМПЕЛ” - задовольнити.
          Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 440/220/25 - скасувати.
          Прийняти постанову, якою   у задоволенні адміністративного позову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.В. П`янова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено та підписано 23.07.2025