справа № 381/2875/24                                         головуючий у суді І інстанції Ковалевська Л.М.
провадження № 22-ц/824/8863/2025                  суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
18 червня 2025 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Надточий К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ковалевської Л.М. в місті Фастові, дата складення повного тексту рішення 09 грудня 2024 року, у справі за позовом  ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, батьки якої проживають окремо, -
 
В С Т А Н О В И В: 
 
         У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив визначити місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, разом не проживають. Під час вагітності відповідача, позивач як майбутній батько, піклувався про неї, підтримував матеріально та морально. Поки відповідач перебувала в пологовому будинку, позивач зробив ремонт в її будинку, щоб дитина мала змогу проживати у нормальних побутових умовах. Також, позивач як батько дитини, визнаючи цю дитину своєю, забрав відповідача з дитиною з пологового будинку. Незважаючи на прохання позивача зареєструвати його батьком дитини, відповідач без дозволу позивача, тобто батька дитини, здійснила реєстрацію дитини відповідно до ст. 135 СК України. Відповідач працює в м. Києві, має по добовий графік роботи. Будинок відповідача в холодну пору року має пічне опалення, тому позивач як батько дитини, опікувався нею, забирав її до себе на ночівлю. В будинку позивача для дитини створені всі умови: є окрема кімната, іграшки, одяг, велосипед, тощо. З самого народження доньки ОСОБА_4 позивач приймає активну участь у її вихованні, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток. В зв`язку із зловживанням відповідачем спиртними напоями, і як наслідок, невиконання нею своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , позивач неодноразово звертався до поліції та Служби у справах дітей Кожанської селищної ради. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 30 березня 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та визнано його батьком ОСОБА_5 із зобов`язанням Фастівського ВДРАЦС внести відповідні зміни до актового запису про народження. З травня 2023 року донька постійно проживає з позивачем. Дитина пройшла курс лікування та реабілітації дитячого невролога в Київській обласній дитячій лікарні. А також, донька ОСОБА_4 з липня 2023 року пройшла у Києво-Святошинському центрі Соціально-психологічної реабілітації населення курс психологічної допомоги. Позивач зазначає, що ним у повному обсязі створено належні побутові умови для потреб дитини. З лютого 2024 року донька ОСОБА_4 стала відвідувати дитячий садок у Скригалівській початковій школі з дошкільним відділенням, а з червня 2024 року за заявою позивача вона була зарахована до першого класу Півнянської гімназії з початковою школою. Відповідач жодного разу не відвідала дитину в дитячому садочку, не цікавилась її здоров`ям, не приймає участі в її матеріальному забезпеченні, а також не звернулась до психолога з метою налагодження стосунків із дитиною. В зв`язку зі зловживанням алкогольними напоями відповідач ОСОБА_1 не може створити комфортних умов проживання своїм неповнолітнім дітям. В добровільному порядку відповідач не дає згоду на реєстрацію місця проживання дитини за адресою проживання позивача.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  зазначає, що суд першої інстанції погодився з висновком органу опіки і піклування Кожанької селищної ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 , який  не може бути прийнятий, як достатній доказ у справі. Зі змісту цього висновку вбачається, що його зроблено на підставі лише актів обстеження умов проживання обох батьків. Ним підтверджено належні умови проживання малолітньої дитини з батьком. Цей висновок взагалі не містить даних, щодо намагання органу опіки і піклування провести опитування дочки сторін та пояснення обох батьків. Також у висновку не наведено підстав та аргументів, які саме інтереси малолітньої дитини враховано. Вирішуючи спір, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Суд не дослідив інформацію Півнянської гімназії з початковою школою Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області № 01-31/34 від 29.10.2024 року, у якій навчається малолітня дочка сторін, яку підписав директор цього навчального закладу в якій  зазначено, що: « ОСОБА_3 навчається в 1-ому класі Півнянської гімназії з початковою школою. На уроках уважна, старанна, логічне мислення задовільне. ОСОБА_5 врівноважена, доброзичлива ти ввічлива, має дружні стосунки з однокласниками. Забезпечена посібниками, зошитами, навчальним приладдям. До школи приходить охайно одягнена. Проживає з батьком. Батько цікавиться навчанням дитини. Бере участь у роботі класу (а. с.-132)». Наведений доказ (Довідка Півненської гімназії з початковою школою,  Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області №01-31/34 від 29.10.2024 року) не підтверджує інтерес саме дитини на зміну місця її проживання та на доцільність такої зміни на даний час.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення,  виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2023 року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17-19).
Згідно даного рішення суду, ОСОБА_2 було видане повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати: ОСОБА_1 (а.с.16).
Згідно Талонів-повідомлень ЄО №8313, №9342, вбачається, що ОСОБА_2 звертався із заявами до Фастівського РУП стосовно протиправної поведінки ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої дитини та надання допомоги у вирішенні питання місце проживання дитини з одним із батьків (а.с.20-22).
 Згідно Витягу із протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Кожанської селищної ради №2 від 11 липня 2022 року встановлено, що комісією розглядалося питання про неналежне виконання батьківських обов`язків гр. ОСОБА_1 стосовно своїх дітей - малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де було вирішено письмово попередити громадянку ОСОБА_1 щодо відповідальності по дотриманню прав малолітніх (неповнолітніх) згідно із законодавством України (а.с.25-26).
Відповідно до інформаційної довідки Фастівського РУП ГУ НП в Київській області від 01 серпня 2022 року, вбачається, що надійшло звернення ОСОБА_2   щодо неналежного догляду ОСОБА_1 за малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначено, що у зв`язку з великою кількістю скарг які надходили на ОСОБА_7 про невиконання своїх батьківських обов`язків та часте вживання алкогольних напоїв, 13 липня 2022 року на неї було складено адміністративний протокол за ст. 184 ч. 1 КУпАП, та проведено профілактичну бесіду про недопущення подібних випадків в майбутньому (а.с.32, 35).
Відповідно до звернення ОСОБА_2 до Кожанської селищної ради Фастівського району встановлено, що спеціалістами служби у справах дітей селищної ради та центру надання соціальних послуг селищної ради постійно здійснюється нагляд за сім`єю ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . З громадянкою ОСОБА_1 проводяться бесіди щодо неналежного виконання батьківських прав стосовно дітей, надаються рекомендації щодо виховання та утримання дітей, роз`яснюються її обов`язки та права. Крім того, працівники служби постійно відвідують сім`ю з метою обстеження санітарно-гігієнічних та матеріально-побутових умов проживання та виховання дітей (а.с.34).
Волицьким старостинським округом №1 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 видана характеристика, згідно якої вона проживає в АДРЕСА_2 , працює, вдова. За місцем проживання характеризуються посередньо. Приймає участь у громадському житті села, має конфліктний характер (а.с.39).
Волицьким старостинським округом видано характеристику на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якій зазначено, що він проживає по АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_8 . ОСОБА_9 характеризується посередньо, участь в громадському житті села не приймає, не працює, отримує соціальну пенсію (а.с.57).
ОСОБА_2 , 1965 року народження перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 , 1964 року народження з 05 січня 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.58). 
Згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 травня 2014 року ОСОБА_8 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.59-61). 
 Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області №11-3/111 від 03 червня 2024 року,   разом з ОСОБА_2 з червня 2023 року і по даний час проживає його малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 40).
Згідно довідки дитина пройшла курс лікування і реабілітацію дитячого невролога в Київській обласній дитячій лікарні (а.с.43).
Відповідно до заключення про роботу психолога № 69/01-15 від 04 квітня 2024 року, вбачається що дитина з липня 2023 року пройшла у Києво-Святошинському центрі Соціально-психологічної реабілітації населення курс психологічної допомоги, спрямований на зменшення негативних наслідків стресу та її емоційну стабілізацію (а.с.45).
Згідно довідки Півнянської гімназії з початковою школою Кожанської селищної ради Київської області №01-31/34 від 29 жовтня 2024 року, ОСОБА_3 навчається в 1 класі Півнянської гімназії з початковою школою. На уроках уважна, старання, логічне мислення задовільне. ОСОБА_5 врівноважена, доброзичлива та ввічлива, має дружні стосунки з однокласниками. Забезпечена посібниками, зошитами, навчальним приладдям. До школи приходить охайно одягнена. Проживає з батьком. Батько цікавиться навчанням дитини. Бере участь у роботі класу (а.с.132).
Орган опіки та піклування Кожанської селищної ради надав Висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.64).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснює догляд за дитиною, створив для неї належні побутові умови для проживання, займається її вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Беручи до уваги    малолітній  вік дитини, а також те, що дитина проживає з батьком у звичних для неї умовах, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, проживання матері окремо від дитини в іншому місці, суд прийшов до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява  № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України»  від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь- кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем в повному обсязі створено належні побутові умови для потреб дитини: в будинку у неї є окрема кімната, всі необхідні речі для дозвілля та навчання, одяг, іграшки, що підтверджується Актом обстеження умов проживання та фотознімками будинку ОСОБА_2 .
В судовому засіданні першої інстанції була з`ясована думка дитини ОСОБА_4 , яка розповіла, що проживає у себе вдома з татом та бабусею ОСОБА_11 (татовою дружиною), в неї є своя кімната та іграшки, тато з ОСОБА_11 на 1 вересня повели її до школи, де їй подобається навчатися. Як звати маму не згадала. Мама не приходить до неї і вона не хотіла б бути з мамою.
Орган опіки та піклування Кожанської селищної ради надав Висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 
Встановивши, що малотня ОСОБА_3 тривалий час проживає з батьком, зміна її місця проживання потягне за собою докорінну зміну сталого життєвого устрою дитини, а саме  побутових умов, оточення, сталих відносин з оточуючими та способу життя. Такі наслідки негативно вплинуть на психічний стан малолітньої дитини, яка потребує знаходження у звичному для себе оточенні рідних, яким вона довіряє та до яких відчуває особливу прив`язаність, суд першої інстанції, правильно дійшов висновку про визначення місця проживання із батьком.
Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти позову та визначення місця проживання із батьком, не просила суд   визначити місце проживання малолітньої доньки з нею, як і не надала доказів, на підтвердження своїх заперечень проти позову, а саме, що подальше проживання дитини з батьком не буде відповідати її інтересам.
Судом не встановлено обставин, а відповідач не надала  доказів на підтвердження обставин,  що поведінка чи дії ОСОБА_2   суперечать інтересам доньки, середовище в якому вона  перебуває у зв`язку з проживанням з батьком негативно впливає на неї, перешкоджає чи негативно впливає на її фізичний та духовний  розвиток.  
 З огляду на викладене, суд першої інстанції в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримався норм матеріального права, врахував висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, вислухав думку дитини та зробив обґрунтований висновок про визначення місця проживання дитини із батьком.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення,  висновків суду не спростовують. Жоден доказ, наявний в матеріалах справи не свідчить, що проживання дитини з батьком не буде відповідати її інтересам, особливо за умов, що мати не ставить питання про визначення місця проживання доньки з нею.
 Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
На підставі викладеного,  керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1    залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.
 
Головуючий                                                                          Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                      Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                               Яворський М.А.