ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8455/23                Головуючий суддя І інстанції Аркатова К. В.
Провадження № 22-ц/818/215/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про захист честі, гідності та ділової репутації, з них:

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року                                                                                        м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Яцини В.Б.,
суддів колегії – Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря – Холод М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 червня 2024 року, по справі № 644/8455/23, за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальних збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ФОП ОСОБА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальних збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди.
27 грудня 2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , відповідно до якої остання просила суд:
- визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача (Біленької ОСОБА_3 ) на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену відповідачем через соціальну мережу «Інстаграм» в особисті повідомлення підписникам позивача, починаючи з 21:00 години 03.10.2023 року до 20.00 години 4.10.2023 року, а саме: « ОСОБА_4 – шахрайка. Вона та її чоловік ОСОБА_5 вчинили напад на наших співробітників, вкрали диван насильним методом, не розрахувавшись»;
- зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом надсилання відповідних повідомлень усім кому вона їх надсилала, після набрання судовим рішенням в даній справі законної сили наступного тексту спростування: «з 21:00 години 03.10.2023 року до 20:00 години 04.10.2023 року я, ФОП ОСОБА_2 , розповсюджувала через соціальну мережу «Інстаграм» в особисті повідомлення підписникам позивача недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 , а саме те, що « ОСОБА_4 - шахрайка. Вона та її чоловік ОСОБА_5 вчинили напад на наших співробітників, вкрали диван насильним методом, не розрахувавшись» та зобов`язати надати позивачу підтвердження надсилання спростування;
- стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 684000 гри. (шістсот вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок);
- стягнути з відповідача на користь позивача упущену вигоду в розмірі 240000 гри. (двісті сорок тисяч гривень 00 копійок);
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 200000 грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок);
- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та витрати на правову допомогу у розмірі 43687 грн. 20 коп. (сорок три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 20 копійок), а саме: 13687,20 грн. 00 коп. (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 20 копійок) - оплата судового збору, 30000 грн. 00 коп. (тридцять тисяч гривень 00 копійок) - витрати за правову допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
30 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено 9 (дев`ять) договорів про виготовлення меблів (диванів та ліжок), згідно замовлення позивача та авторського дизайну, на загальну суму 251120 грн. (двісті п`ятдесят одна тисяча сто двадцять гривень 00 копійок).
Відповідно до п. 2.6 договорів позивачем здійснена передоплата за усі 9 (дев`ять) одиниць на загальну суму 87963 грн. (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні 00 копійок), підтвердженням чого є засвідчуючий підпис менеджера відповідача – ОСОБА_7 на кожному із 9 договорів.
30 травня 2023 року позивачем разом із менеджером відповідача ОСОБА_7 узгоджений та затверджений графік виготовлення та доставки замовлених меблів. Відповідно до узгодженого графіка, Відповідач мала доставити м`які меблі по наступному графіку:
1.Договір про виготовлення меблів № 300502 від 30.05.2023 року – диван вартістю 30500 грн., планова дата поставки 27.06.2023 року, фактична доставка відбулась - 03.07.2023 року;.
2.Договір про виготовлення меблів № 300501 від 30.05.2023 року - ліжко вартістю 23890 грн., планова доставка 27.06.2023 року, фактична доставка відбулась - 15.08.2023 року.
3.Договір про виготовлення меблів № 300503 від 30.05.2023 року - ліжко 24 890, грн., планова доставка 15.07.2023 року, фактична доставка відбулась не в повній комплектації: ліжко доставили 15.08.2023 року та узголів`я ліжка доставили - 03.10.2023 року.
4.Договір про виготовлення меблів № 300504 від 30.05.2023 року - диван вартістю 27990 грн., планова доставка 15.07.2023 року, фактична доставка 03.10.2023 року.
5.Договір про виготовлення меблів № 300506 від 30.05.2023 року - диван 24890 грн., планова доставка 30.07.2023 року, фактичної доставки - не відбулося.
6.Договір про виготовлення меблів № 300505 від 30.05.2023 року - ліжко 26 890 грн., планова доставка 30.07.2023 року, фактичної доставки - не відбулося.
7.Договір про виготовлення меблів № 300509 від 30.05.2023 року - диван 42890 гри., планова доставка 10.08.2023 року, фактичної доставки - не відбулося.
8.Договір про виготовлення меблів № 300507 від 30.05.2023 року - ліжко 22090 гри., планова доставка 10.08.2023 року, фактичної доставки - не відбулося.
9.Договір про виготовлення меблів № 300508 від 30.05.2023 року - ліжко 27090 гри., планова доставка 10.08.2023 року, фактичної доставки - не відбулося.
Позивач звертає увагу, що відповідач частково виконала свої договірні зобов`язання доставивши всього 4 (чотири) одиниці замовлених меблів з 9 (дев`яти), крім того жодна з доставлених позицій не доставлена вчасно в узгоджені сторонами строки - тим самим зобов`язання були виконані з суттєвими порушеннями строків.
Крім того, згідно зі свідчень начальника виробництва відповідача Сергія п`ять інших позицій, які не поставлені - взагалі не були прийняті в роботу і жодні робочі процеси по ним не виконувались, хоча передоплата за їх виготовлення внесена позивачем в повному обсязі в день підписання договорів - 30.05.2023 року. У зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, зарекомендувала себе як недобросовісний виконавець та порушувала умови укладених з останньою договорів, щодо процесу узгодження і виготовлення меблів, та саме: порушила узгоджені обома сторонами графіки виготовлення та доставки меблів - позивачем прийнято рішення здійснювати подальші розрахунки за меблі виключно на умовах передбачених п. 2.6 договору, лише після фактичного виконання та отримання замовленого виробу шляхом перерахування коштів протягом 3-х робочих днів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку на оплату.
03 жовтня 2023 року о 13 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , двома чоловіками, які представились водіями відповідача здійснено доставку позивачу, дивану по договору № 300504 від 30.05.2023 року, про що попереджено позивача за одну годину до фактичної доставки.
Вказаний диван розвантажували знайомі позивача - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з чоловіком позивача ОСОБА_6 , який потім підписав від імені останньої акт приймання-передачі даного дивану, оплатив водіям вартість доставки та чітко висловив позицію ОСОБА_10 як і водіям, так і представнику логістичного відділу відповідача ОСОБА_11 і попередив останніх про те, що оплата буде здійснюватися виключно згідно з умовами договору протягом 3-х робочих днів з моменту повідомлення на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі рахунку на оплату. А оскільки повідомлення про доставку вони зробили фактично у день доставки - то строк починався з наступного дня.
Негативно сприйнявши позицію позивача, не чекаючи 3-х робочих днів відповідач викликала поліцію, яка приїхала менше ніж через годину після від`їзду водіїв відповідача, за викликом  ОСОБА_12 , яка приїхала вже після приїзду поліції і представилася родичкою відповідача, після чого вимагала від чоловіка позивача оплатити залишкову вартість дивану готівкою. Позивач зазначає, що  ОСОБА_12  почала голосно та публічно кричати в публічному місці (на вулиці), звинувачуючи позивача та чоловіка останньої в протиправних діях. Надалі, ОСОБА_12 написала заяву про вчинення позивачем та її чоловіком кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Позивач акцентує увагу, що жодної фізичної сили або насильницьких дій до водіїв відповідача ані вона, ані її чоловік не застосовували.
Надалі, відповідач відмовилась від виконання договірних зобов`язань по виготовленню 5 (п`яти) одиниць меблів, отримавши за них передоплату відповідно до договору, написала на позивача заяву в поліцію про вчинення позивачем шахрайський дій, не чекаючи 3-х робочих днів та не виставивши рахунок на оплату. Після чого, відповідач, починаючи з 03.10.2023 року з 21:00 години до 04.10.2023 року 20:00 години розповсюджувала інформацію про позивача в соціальних мережах (через «Інстаграм») підписникам ОСОБА_1 в особистих повідомленнях з використанням моєї особистої конфіденційної інформації та без попереднього дозволу позивача (письмової згоди на використання, передачу та розповсюдження персональних даних та конфіденційної інформації – позивач не давала), крім того умовами укладених договорів надання такого дозволу також не було передбачено та права на їх використання не зазначені в договорах, а саме: « ОСОБА_4 – шахрайка. Вона та її чоловік ОСОБА_5 вчинили напад на наших співробітників, вкрали диван насильним методом, не розрахувавшись».
Позивач вказує, що будь-яка інформація щодо її персональних даних, первинної бухгалтерської документації, розрахунків, банківських операцій, родинні стосунки, партнерських та/або клієнтських взаєморозрахунків, авторські дизайнерські проекти позивача, які відповідач могла дізнатись в результаті співпраці є конфіденційною інформацією і є особистою приватною власністю останньої, яку без дозволу інша особа не має права незаконно збирати, зберігати, використовувати та поширювати, а, тим паче, незаконно змінювати таку інформацію та викривляти дійсні обставини моїх особистих справ та приватного життя.
ОСОБА_1 вказує, що своїми діями відповідач цілеспрямовано завдала їй моральних та психологічних страждань, відчуття постійної тривоги та депресивний стан думок, позбавивши можливості нормально спати, в результаті чого, через тиждень, даний стан мав наслідком для позивача у вигляді нервового зриву, в результаті чого позивач звернулася за допомогою лікаря-психотерапевта, почала приймати медичні препарати.
Зазначене вище є підставою ОСОБА_1 для звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харковавід 03 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що текст, поширений відповідачем містить недостовірну та недоведену інформацію стверджувального характеру , без жодних оцінок та мовних засобів у формі припущення, наприклад, з використанням словосполучень «можливо», «У мене склалося враження», «на мою думку», «Схоже на те», «мені видається».
Враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача, не доведеність її достовірності, така інформація є негативного характеру, виражена у формі фактичних тверджень, а також є інформацією образливого характеру, виражена у формі стверджувального судження.
Вважає очевидним, що спірна інформація за своїм характером подана у формі фактичних тверджень, оскільки в них категорично зазначаються певні обставини, що нібито мають відношення до позивача.
Інформація , що є предметом спору, містить висловлення ро конкретні події/обставини, що не може бути витлумачено як такі, що містять оціночні судження.
Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували достовірність оспорюваної інформації.
Твердження відповідача про вчинення позивачем злочину, передбаченого ст.190 КК України – шахрайства, повністю спростовується обставинами справи, що мали місце в дійсності, та доказами, наданими разом з позовною заявою.
Вважає, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, зазначена інформація має бути спростована, шляхом надсилання відповідних повідомлень усім кому вона їх надсилала, а також слід задовольнити інші позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у формі упущеної вигоди та моральної шкоди.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, відповідно до ст.ст. 367, 368, 372 ЦПК України колегія суддів за відсутності учасників справи перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що поширена інформація, яку позивач вважає відносно себе недостовірною, носить виключно оціночний суб`єктивний критичний характер, а така критика дій та поведінки особи зроблена в допустимих межах. Крім того позивач просить спростувати всю публікацію, яка також містить інформацію відносно інших осіб.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.
У відповідності до положень ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки та переконань, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Разом із тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честі і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин:
а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-якій спосіб;
б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;
в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;
г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
При цьому, під час вирішення вимог про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування інформації слід враховувати хто поширював інформацію та за яких обставин мало місце поширення інформації.
Для того щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон поширеної інформації.
Відповідно до ч. 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно до ст. 23 ЦК України:
1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
2. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2023 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено 9 (дев`ять) договорів про виготовлення меблів (диванів та ліжок), згідно замовлення позивача та авторського дизайну, на загальну суму 251120 грн. (двісті п`ятдесят одна тисяча сто двадцять гривень 00 копійок).
Відповідно до п. 2.6 договорів позивачем здійснена передоплата за усі 9 (дев`ять) одиниць на загальну суму 87963 грн. (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні 00 копійок), підтвердженням чого є засвідчуючий підпис менеджера відповідача – ОСОБА_7 на кожному із 9 договорів.
30 травня 2023 року позивачем разом із менеджером відповідача ОСОБА_7 узгоджений та затверджений графік виготовлення та доставки замовлених меблів. 
Враховуючи наведене вище, враховуючи неоспрюваність вказаного сторонами, суд вбачає наявність між сторонами договірних цивільно-правових (комерційних) відносин. 
Надалі, у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, зарекомендувала себе як недобросовісний виконавець та порушувала умови укладених з останньою договорів, щодо процесу узгодження і виготовлення меблів, та саме: узгоджені обома сторонами графіки виготовлення та доставки меблів - позивачем прийнято рішення здійснювати подальші розрахунки за меблі виключно на умовах передбачених п. 2.6 договору, лише після фактичного виконання та отримання замовленого виробу шляхом перерахування коштів протягом 3-х робочих днів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку на оплату.
03 жовтня 2023 року о 13 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , двома чоловіками, які представились водіями відповідача здійснено доставку позивачу, дивану по договору № 300504 від 30.05.2023 року, про що попереджено позивача за одну годину до фактичної доставки.
Вказані меблі (диван) розвантажували знайомі позивача - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з чоловіком позивача ОСОБА_6 , який потім підписав від імені останньої акт приймання-передачі даного дивану, оплатив водіям вартість доставки та чітко висловив позицію ОСОБА_10 як і водіям, так і представнику логістичного відділу відповідача ОСОБА_11 і попередив останніх про те, що оплата буде здійснюватися виключно згідно з умовами договору протягом 3-х робочих днів з моменту повідомлення на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі рахунку на оплату. А оскільки повідомлення про доставку виконавці зробили фактично у день доставки - то строк починався з наступного дня.
Негативно сприйнявши позицію позивача, не чекаючи 3-х робочих днів відповідач викликала поліцію, після чого вимагала від чоловіка позивача оплатити залишкову вартість дивану готівкою. 
Після чого, відповідач, починаючи з 03.10.2023 року з 21:00 години до 04.10.2023 року 20:00 години розповсюджувала інформацію про позивача в соціальних мережах (соціальна мережа «Інстаграм») підписникам ОСОБА_1 в особистих повідомленнях з використанням особистої конфіденційної інформації позивача та без попереднього дозволу останньої (письмової згоди на використання, передачу та розповсюдження персональних даних та конфіденційної інформації – позивач не давала), крім того умовами укладених договорів надання такого дозволу також не передбачено та права на їх використання не зазначені в договорах, а саме: « ОСОБА_4 – шахрайка. Вона та її чоловік ОСОБА_5 вчинили напад на наших співробітників, вкрали диван насильним методом, не розрахувавшись». Позивач вказує, що будь-яка інформація щодо її персональних даних, первинної бухгалтерської документації, розрахунків, банківських операцій, родинні стосунки, партнерських та/або клієнтських взаєморозрахунків, авторські дизайнерські проекти позивача, які відповідач могла дізнатись в результаті співпраці є конфіденційною інформацією і є особистою приватною власністю останньої, яку без дозволу інша особа не має права незаконно збирати, зберігати, використовувати та поширювати, а, тим паче, незаконно змінювати таку інформацію та викривляти дійсні обставини моїх особистих справ та приватного життя.
ОСОБА_1 акцентує увагу, що своїми діями відповідач цілеспрямовано завдала їй моральних та психологічних страждань, відчуття постійної тривоги та депресивний стан думок, позбавивши можливості нормально спати, в результаті чого, через тиждень, даний стан мав наслідком для позивача у вигляді нервового зриву, в результаті чого позивач звернулася за допомогою лікаря-психотерапевта, почала приймати медичні препарати.

Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Всупереч вказаних норм цивільного матеріального та процесуального права та практики міжнародного суду суд першої інстанції не з`ясував, що вищевказане висловлення відповідачки про те ОСОБА_4 – шахрайка. Вона та її чоловік ОСОБА_5 вчинили напад на наших співробітників, вкрали диван насильним методом, не розрахувавшись є фактичною інформацію, яка негативно оцінює позивачку, а тому її правдивість має бути доведена. Той факт, що така інформація також має оціночний характер не звільняє відповідачку надати докази на підтвердження цих фактів.
Відповідачка всупереч свого процесуального обов`язку факти поширення від свого імені та правдивість повідомленої відносно позиваки негативної інформації не спростувала, а тому колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену ФОП ОСОБА_2 через соціальну мережу Інстаграм в особисті повідомлення підписників ОСОБА_1 починаючи з 21.00 години 03.10.2023 до 20.00 години 04.10.2023, а саме " ОСОБА_4 - шахрайка. Вона та її чоловік ОСОБА_5 вчинили напад на наших співробітників, вкрали диван насильним методом, не розрахувавшись".
Вказана неправдива інформація має бути спростована у спосіб, який є більш наближений до того, як вона була поширена, що дозволить найбільш повно та ефективно захистити порушене право позивачки на честь та гідність. 
З вищевкзаних підстав колегія суддів також вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка з точки зору незацікавленого стороннього спостерігача дійсно була завдана позивачці внаслідок поширення такої негативної неправдивої інформації, що негативно вплинуло на її душевний стан, особисту ділову репутацію, та викликало у неї сильні негативні емоції, змусило докладати додаткові зусилля для відновлення свого душевного стану, а тому з урахуванням критеріїв, які визначені у ст. 23 ЦК України, принципу розумності, справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, вважає за необхідне компенсувати завдану моральну шкоду за рахунок відповідачки на суму 20000 грн. 
Решта позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків, упущеної вигоди належними і допустимими доказами не доведені, а тому колегія суддів в цій частині не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження у матеріалах справи.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог підлягає пропорційному відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати: судовий збір, сплачений в суді першої та апеляційної інстанції та витрати на професійну правничу допомогу, яку є доведеними: судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 5368 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 2 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2024 року скасувати, та ухвалити нову постанову.
Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальних збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену ФОП ОСОБА_2 через соціальну мережу Інстаграм в особисті повідомлення підписників ОСОБА_1 починаючи з 21.00 години 03.10.2023 до 20.00 години 04.10.2023, а саме " ОСОБА_4 - шахрайка. Вона та її чоловік ОСОБА_5 вчинили напад на наших співробітників, вкрали диван насильним методом, не розрахувавшись".
Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом розміщення на своїх сторінках у соціальній мережі "Інстаграм": ІНФОРМАЦІЯ_1 , Elizabet k, ІНФОРМАЦІЯ_2 : " є недостовірною та неправдивою.інформація, яку я розповсюджувала підписникам ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 - шахрайка. Вона та її чоловік ОСОБА_5 вчинили напад на наших співробітників, вкрали диван насильним методом, не розрахувавшись".
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 20000 грн.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 5368 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, упущеної вигоди відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складений 04 серпня 2025 року.
       
Головуючий                                                                 В.Б.Яцина
  
Судді колегії                                                                 Ю.М.Мальований

                                                                О.Ю.Тичкова