КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И  
30 липня 2025 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/2781/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Писаної Т. О., Шкоріної О. І.,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Підодвірного Тараса Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Ільєвої Т. Г.
від 24 липня 2024 року
у цивільній справі № 757/25597/23-ц Печерського районного суду міста Києва
за первісним позовом  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»,
третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича,
приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович
про повернення безпідставно набутих коштів та
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»
до  ОСОБА_1  
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича про вчинення виконавчого напису про стягнення на його користь з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 105960-КС-002 від 26.02.2021 на загальну суму боргу 60 174,15 грн.
26.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, було вчинено виконавчий напис № 43272, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 невиплачені грошові кошти за кредитним договором № 105960-КС-002 від 26.02.2021.
Разом з цим, 08.09.2022 суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/457/22 було ухвалено рішення, за яким виконавчий напис № 43272 від 26.11.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості у сумі 60 174,15 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню.
Відтак, позивач звернулась до суду, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, оскільки вважає, що товариство набуло безпідставно грошові кошти, які були стягнуті у розмірі 15 484,51 грн. Окрім цього, позивач враховує 3 % річних у розмірі 349,99 грн та інфляційні збитки у розмірі 1 446,32 грн, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду.
З врахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Бізнес Позика» на її користь грошові кошти у сумі 17 280,82 грн, стягнуті з останньої в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4.
15.08.2023 до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 53-126 том 1).
В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що кредитний договір між ТОВ  «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено 26 лютого 2021 року. Зазначений Договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/.
Укладення Договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 105960-КС-004 від 26.02.2021.
Відповідно до п.1 Договору, Кредитодавець надає Позичальникові кредит у розмірі 30 000,00 грн, строком на 16 тижнів - до 18.06.2021, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,72704195% в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 3 000,00 грн.
Вказував, що 26.02.2021 ТОВ «БІЗПОЗИКА» (через партнера ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY), з яким укладено договір № 41084239_14/12/17 від 14.12.2017 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку), та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків №21 від 20.11.2014) видало ОСОБА_1 . Кредит у розмірі 30 000,00 грн двома платежами в розмірі 10 000,00 грн та 20 000 грн) на картковий рахунок, вказаний нею в особистому кабінеті, що підтверджується: витягом з анкети клієнта ОСОБА_1 ; двома квитанціями платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 26.02.2021 за №№ 379678310 та 379678124; двома довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 03.08.2023 про успішне перерахування 26.02.2021 двох платежів в загальній сумі 30 000,00 грн (в сумі 10 000,00 грн та в сумі 20 000,00 грн) на карту отримувача, чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.
26 квітня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «БІЗПОЗИКА» Додаткову угоду № 1 до Договору про надання кредиту № 105960-КС-002 від 26.02.2021 Додаткова угода № 1 укладена в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами, через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/.
Укладення Додаткової угоди № 1 підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення зазначеної електронної Додаткової угоди № 1 від 26.04.2021 до Договору про надання кредиту № 105960-КС-002 від 26.02.2021.
Внаслідок укладення Додаткової угоди № 1: сума Кредиту була збільшена на 15 000,00 грн (пункт 2.1. Додаткової угоди 1); після збільшення суми Кредиту загальна сума отриманого та неповернутого Позичальником кредиту склала 34 608,91 грн (тридцять чотири тисячі шістсот вісім гривень 91 копійка) - пункт 2.2. Додаткової угоди № 1; строк Кредиту був продовжений на 115 днів, а термін дії Договору (строк повернення Кредиту) був продовжений до 11.10.2021 (пункти 3 та 4 Додаткової угоди 1); за надання додаткового кредиту з Позичальника підлягає сплаті комісія в розмірі 2 250,00 грн (пункт 6 Додаткової угоди 1); з дати укладення Додаткової угоди було встановлено новий Графік платежів (пункт 7 Додаткової угоди 1).
26.04.2021 позивач видав відповідачу додатковий Кредит у розмірі 15 000,00 грн, на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується витягом з анкети клієнта та платіжним дорученням № 27353 від 26.04.2021, виконаним (проведеним) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», чим виконав свої грошові зобов`язання за Додатковою угодою 1 своєчасно та в повному обсязі.
Відтак, до теперішнього часу заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «БІЗПОЗИКА» за Кредитним договором була погашена (з урахуванням платежів, здійснених в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4) лише частково - в розмірі 55 402,52 грн (Відповідачем - в сумі 41 689,32 грн та приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Юрієм Олександровичем - в сумі 13 713,20 грн (в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4), що підтверджується: Інформаційними довідками ТОВ «Платежі онлайн» ТМ Platon від 02.08.2023 за № № 558/08, 559/08, 560/08, 561/08, 562/08, 563/08, 564/08 та 565/08 (графа «Опис») це була оплата кредиту в загальній сумі 41 689,32 грн згідно договору № 2860600321, де 2860600321 - РНОКПП відповідача; платіжними інструкціями № 18284 від 08.02.2022 та № 11246 від 12.08.2022, виконаними АТ «СЕНС БАНК», у відповідності з якими Приватним виконавцем Лисенком Ю. О. на користь ТОВ «БІЗПОЗИКА» були здійснені два платежі на загальну суму 13 713,20 грн (відповідно, 08.02.2022 - в розмірі 4 652,25 грн та 12.08.2022 - в розмірі 9 060,95 грн), в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 та в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором, внаслідок чого були порушені права позивача, встановлені Договором.
З врахуванням зазначеного, представник ТОВ «Бізнес позика» у зустрічній позовній заяві просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», заборгованість за Договором про надання кредиту № 105960-КС-002 від 26.02.2021 в розмірі - 59 524,15 грн, з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 31 065,79 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 28 458,46 грн; суму судового збору у розмірі 2 147,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року первісний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про повернення безпідставно набутих коштів задоволено частково (а. с. 43-50 том 2). 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 13 713 грн 20 коп. та судовий збір у розмірі 961 грн 14 коп. В іншій частині первісного позову відмовлено.
Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за Договором про надання кредиту № 105960-КС-002 від 26 лютого 2021 року в розмірі - 59 524 грн 15 коп. та судовий збір у розмірі 1 660 грн 05 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Підодвірний Т. І., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Бізнес Позика» та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 88-100 том 2). Також просив стягнути з ТОВ «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що звертаючись з зустрічною позовною заявою, позивач вважав, що між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено кредитний договір № 105960-КС-002 від 26.02.2021. Однак на переконання представника апелянта, таке твердження позивача не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству.
Так, позивачем направлено до суду першої інстанції роздруківку невідомого походження, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір № 105960-КС-002 від 26.02.2021.
В той же час, в матеріалах справи відсутні оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладенні договору.
Вказував, що якщо позивач вважає, що відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме відповідач реєструвалась в ЕС «кредиторів» позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації.
Однак, позивач не надає жодного доказу ,який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору. А тому представник апелянта вважає, що матеріали справи не містять доказів щодо укладення договору № 105960-КС-002 від 26.02.2021 в порядку визначеному чинним законодавством.
Крім того, наголошувала, що неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину кредитодавцем, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора можуть слугувати доказом таких фактів. Однак вони позивачем не надані.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані також тим, що суд першої інстанції безпідставно переклав обов`язок доведення обставин не укладання договору в електронну виді на відповідача, оскільки саме ТОВ «Бізнес Позика» мало надати суду відповідні докази, як особа, в розпорядження якої мають перебувати такі докази, та особа, яка мала вчинити активні дії щодо проведення ідентифікації особи відповідача та перерахування на його рахунок коштів.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані також щодо невірного розрахунку суму заборгованості, з огляду на те, що з поданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач сплатив на користь позивача 55 402,52 грн (саме таку суму зазначає позивач у виготовленому ним розрахунку заборгованості), то загальна сума заборгованості повинна становити: 65 179,09 - 55 402,52 = 9 776,57 грн. Проте, позивач з невідомих причин заявляє вимогу про стягнення заборгованості в сумі 59 524,15 грн.
18 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Бізнес Позика» - Бруска Олександра Васильовича, в якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 127-163 том 2).
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача за зустрічним позовом вказував на те, що ОСОБА_1 не надала жодного доказу, які б належним чином підтверджували факти та обставини, наведені нею в апеляційній скарзі. Всі твердження апелянта є безпідставними з намаганнями перекласти на ТОВ «Бізнес Позика» тягар доказування по цій судовій справі. Вважає, що апелянт перекручує існуючі факти та обставини, які мали в дійсності.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження на електронну адресу позивача та відповідача (а.с. 120-121, 123-126 том 2), а також направленням на поштову адресу третім особам у справі (а.с. 122 том 2).
Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що апелянт оскаржує рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року лише в частині зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому в іншій частині оскаржуване рішення суду колегією суддів не переглядається.
Перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 105960-КС-002 від 26 лютого 2021 року у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТОВ «Бізнес Позика» утворилась заборгованість в розмірі 59 524,15 грн (з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 31 065,79 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 28 458,36 грн), яка підлягає стягненню на користь позивача.
Також вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат на правову допомогу які були заявлені ТОВ «Бізнес Позика» у розмірі 4 000 грн, суд першої інстанції не вбачав підстав для їх стягнення, оскільки представник позивача за зустрічною позовною заявою не надав суду належних підтверджуючих документів таких витрат, а саме: квитанції, розрахунку витрат та акту приймання виконаних робіт.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній апелянтом частині рішення, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною 2 ст.638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію банку відповідач підписом у анкеті-заяві підтвердила укладення між нею та банком договору, на умовах викладених в публічній пропозиції.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 105960-КС-002 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 73-74 том 2).
Відповідно до п. 1 вказаного договору про надання кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами про надання споживчих кредитів.
Строк, на який надається кредит: 16 тижнів;
Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 0,72704195 фіксована;
Термін дії договору: до 18.06.2021;
Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 327,83812360 процентів.
Пунктом 2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.
Пунктом 3 договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
Факт надання коштів ОСОБА_1 підтверджується копіями квитанції платіжного сервісу FONDY, відповідно до якої ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на номер карти НОМЕР_1 (яка вказана відповідачем у анкеті клієнта, а.с. 84 том 2) двома платежами на загальну суму 30 000 грн (а.с. 93, 94 том 2).
Інформаційними довідками технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» підтверджено успішне проведення 26.02.2021 двох платежів на суму 10 000,00 грн та 20 000,00 грн на карту № НОМЕР_2 , банк картки отримувача PRIVATBANK, призначення платежу: перерахування коштів  ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 105960-КС-002 від 26.02.2021 без ПДВ (а.с. 95,96 том 2).
Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-4763.
26 квітня 2021 ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» Додаткову угоду № 1 до Договору про надання кредиту № 105960-КС-002 від 26.02.2021 (а.с. 80-81 том 2).
Додаткова угода № 1 укладена в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами, через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/.
Укладення Додаткової угоди № 1 підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення зазначеної електронної Додаткової угоди 1 від 26.04.2021 до Договору про надання кредиту № 105960-КС-002 від 26.02.2021 (а.с. 82-83 том 2).
Внаслідок укладення Додаткової угоди № 1: сума Кредиту була збільшена на 15 000,00 грн (пункт 2.1. Додаткової угоди 1); після збільшення суми Кредиту загальна сума отриманого та неповернутого Позичальником кредиту склала 34 608,91 грн (тридцять чотири тисячі шістьсот вісім гривень 91 копійка) - пункт 2.2. Додаткової угоди 1; строк Кредиту був продовжений на 115 днів, а термін дії Договору (строк повернення Кредиту) був продовжений до 11.10.2021 (пункти 3 та 4 Додаткової угоди 1); за надання додаткового кредиту з Позичальника підлягає сплаті комісія в розмірі 2 250,00 грн (пункт 6 Додаткової угоди 1); з дати укладення Додаткової угоди було встановлено новий Графік платежів (пункт 7 Додаткової угоди 1).
Відповідно до п. 4 Додаткового угоди сторони продовжили строк дії договору до 11.10.2021.
Отже, встановлено, що між позивачем та відповідачкою укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідачка ознайомилась та погодилась з ними. 
Суд встановив, що боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 105960-КС-002 від 26.02.2021 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості. 
Відтак, станом на дату подання зустрічної позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Бізнес Позика», а відповідно й загальний розмір грошових вимог Кредитодавця до позичальника за Договором про надання кредиту № 105960-КС-002 від 26.02.2021 (без врахування коштів які надійшли в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4) складає грошову суму в розмірі 59 524,15 грн, з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 31 065,79 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 28 458,36 грн (а.с. 89-92 том 2).
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи позовні вимоги, оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, та сплати відсотків.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про ненадання належних доказів укладання електронного договору, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. 
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. 
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.
Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надала жодних доказів несанкціонованого доступу до її особистого кабінету, використання її персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність її вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.
Доказів того, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від імені відповідачки, останньою суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.
Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору про споживчий кредит. Так, з наданою ТОВ «Бізнес Позика» Візуальної форми Договору вбачається, що 26.02.2021 ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти кредитний договір. ОСОБА_1 прийняло (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору на умовах, визначених офертою - шляхом надання відповіді, адресованої кредитодавцю у вигляді електронного повідомлення. ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 через інформаційно-технологічний супровід (ІТС) одноразовий ідентифікатор G3249 на номер телефону НОМЕР_3 , який був зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті (а.с. 75-76 том 2).
Кредитний договір разом з Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» були надіслані позивачем на адресу електронної пошти відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 
Таким чином, візуальною формою договору підтверджується той факт, що 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору на умовах, визначених офертою, шляхом направлення через ІТС одноразовного ідентифікатора G3249 (направленого ОСОБА_1 на номер телефону, вказаний нею в її заявці) електронного повідомлення. Відповідно пропозиця позивача укласти кредитний договір були прийнята відповідачем, а кредитний договір був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би дозволи достовірно з`ясувати обставини укладення кредитного договору № 105960-КС-002 від 26.02.2021, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надано невірний розрахунок заборгованості, з огляду на те, що відповідач сплатив на користь позивача 55 402,52 грн, а тому загальна сума заборгованості повинна становити 9 776,57 грн (65 179,09 грн - 55 402,52 грн), суд апеляційної інстанції такі доводи відхиляє, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» до зустрічної позовної заяви надало два розрахунки заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором: перший - в якому відображається стан розрахунків між сторонами кредитного договору, з урахуванням всіх платежів, зарахованих приватним виконавцем на користь ТОВ «Бізнес Позика» в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4 (а.с. 85-88 том 2) та другий - в якому відображується стан розрахунків між сторонами кредитного договору без урахування всіх платежів, зарахованих приватним виконавцем на користь ТОВ «Бізнес Позика» в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4 (а.с. 89-92 том 2).
Відповідно до п. 3 Кредитного договору встановлено графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
Відповідно до п. 5.1 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», які у відповідно до п. 10 кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту (включно) (а.с. 78 том 2).
У пункті 7 Додаткової угоди № 1 наведено Графік платежів за договором після укладення Додаткової угоди № 1, загальний розмір грошових коштів, який має бути сплачений відповідачем на користь відповідача, в сумі 65 179,09 грн (сума, на яку відповідач посилається для визначення суми заборгованості за власним контррозрахунком) і до складу якої включається і сума процентів за користування кредитом у розмірі 23 320,18 грн (а.с. 80 том 2), який підлягає сплаті на користь позивача, розрахований з урахування своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором в частині повернення основної суми кредиту та сплати всіх інших платежів, зазначених у графіку.
В той же час, як вбачається зі змісту документів про часткове виконання відповідачем його грошових зобов`язань за кредитним договором та платежів здійсненим приватним виконавцем, самостійне погашення основної суми кредиту за кредитним договором здійснювалось відповідачем лише частково в сумі 41 689,32 грн, а сума заборгованості в розмірі 13 713,20 грн взагалі була стягнула з відповідача в примусовому порядку в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4, що знайшло своє відображення в розрахунку заборгованості.
Однак, якщо б відповідач виконував свої грошові зобов`язання кредитним договором у повній відповідності до Графіку платежів, зазначеному в пункті 3 Договору та пункті 7 Додаткової угоди 1, то розмір процентів за користування кредитом тоді б дійсно становив 28 320,18 грн, а загальна сума яку б відповідач мав би сплатити на користь відповідача за кредитним договором - 65 179,09 грн.
Проте, внаслідок порушення зазначеного графіку платежів саме відповідачем, нарахування процентів здійснювалось у відповідності з пунктом 2 кредитного договору та пунктом 5.1 Правил надання споживчих кредитів - щоденно та на неповернуту суму кредиту.
Відтак, з огляду на неналежність виконання відповідачем його грошових зобов`язань перед позивачем (внаслідок порушення відповідачем обсягів та строків грошових сум, зазначених в Графіку), їх розмір з вищезазначених причин, навіть за умови часткового погашення заборгованості відповідачем, є іншим (більшим). Аніж зазначається в графіку.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що наданий позивачем разом з зустрічною позовною заявою розрахунок (наведений без урахування платежів за ВП № НОМЕР_4) є цілком обґрунтованим та таким, що повністю узгоджується з умовами кредитного договору.
Відповідач, заперечуючи проти позову, не надала ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів, які б спростовували визначений позивачем розмір заборгованості за кредитом.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про задоволення зустрічних позовних ТОВ «Бізнес Позика».
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає її апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Підодвірного Тараса Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді                                                                                                                     Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                               О. І. Шкоріна 
 
                                                                                                                               Т. О. Писана