ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 р.	Справа № 588/716/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р..

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Лебедь О.В.,  м. Тростянець, повний текст складено 23.05.25 року по справі № 588/716/25
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Державної служби України з безпеки на транспорті                   
          про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Тростянецького районного суду Сумської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту – відповідач, ДС України з безпеки на транспорті), в якому просив суд:
- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АВ № 00005143 від 03.03.2025, винесену головним спеціалістом впровадження автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень з сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Василенко Дар`єю Ігорівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн, а справу – закрити;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (ЄДРПОУ 39816845, адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 9) понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про неправомірність оскаржуваної постанови серії АВ № 00005143 від 03.03.2025 з огляду на відсутність в ній відомостей про вимірювання з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнерів, що є підставою для визнання її протиправною та скасування, оскільки нормативне навантаження для транспортного засобу у даній справі повинно визначатись саме як для контейнеровозу, враховуючи дозволену максимальну фактичну масу 44 тони, як для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), а не 40 тон, як протиправно зазначено відповідачем.
Додатково зауважив, що всупереч положень пунктів 15 та 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. № 1174 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 2021 р. № 623) (далі по тексту – Порядок № 1174), оскаржувана постанова містить лише загальне посилання на транспортний засіб – DAF XF 105.460, однак державного номерного знаку відповідачем встановлено не було.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23.05.2025 по справі № 588/716/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Сумцов Євген Станіславович до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом належної оцінки всім аргументам учасників справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23.05.2025 у справі № 588/716/25 та прийняти у справі нове рішення, яким скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АВ № 00005143 від 03.03.2025, винесену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Василенко Дар`єю Ігорівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн, а справу – закрити; судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що в силу статті 317 КАС України є підставою для визнання його протиправним та скасування.
Наполягав, що судом першої інстанції протиправно залишено поза увагою той факт, що належний позивачу на праві власності напівпричеп контейнеровоз є спеціалізованим транспортним засобом саме для здійснення перевезень у контейнері, що в свою чергу свідчить про те, що нормативне навантаження для транспортного засобу у цій справі повинно визначатись як для контейнеровозу. виходячи із дозволеної максимальної фактичної маси 44 тони, як для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз). При цьому, з огляду на встановлені у постанові вагові параметри автомобіля та похибку пристрою, на який вони були зафіксовані, перевищення вагових норм у даному випадку не відбулося.
Також вважав, що суд першої інстанції помилково вказав на порушення позивачем обмежень, встановлених підпунктом «в» пункту 22.5 ПДР України, оскільки в даному випадку загальна максимальна довжина 13,716 метра стосується напівпричепа (контейнеровоза), при перевезенні одного або більше контейнерів або змінних кузовів без тягача. Натомість, відповідно до підпункту «а» пункту 22.5 ПДР України допускається рух автомобіля (тягача) з напівпричепом у разі, коли їх довжина не перевищує 18,75 м. Крім того. вказані обставини не були підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так як ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у зв`язку з перевищенням загальної маси транспортного засобу.
Повідомив про намір понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
Відповідач у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Переконував, що позивачем не надано жодних доказів того, що під час руху транспортного засобу - напівпричепу контейнеровозу  перевезився саме контейнер. 
Зазначив, що Державна служба України з безпеки на транспорті не заперечує того факту, що перевезення здійснювалось напівпричепом контейнеровозом, тобто платформою для перевезення різного типу вантажів. Однак, конструкція, яка міститься на платформі не відповідає ані визначенню «контейнер», ані «знімний кузов», оскільки визначальною обставиною є саме здійснення перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, що не мало місця у спірних правовідносинах.
Звернув увагу, що з наданих до оскаржуваної постанови фотознімків чітко вбачається, що сідельний тягач з напівпричепом перевозив предмет з ознаками контейнеру, до конструкції якого внесено зміни - додано тентований верх. Однак, вказаний предмет не містив маркування, пломбування та інших характеристик, які встановлені законом для контейнера. Разом з цим, самого напівпричепу контейнеровозу недостатньо для того, щоб застосовувати норму пункту 22.5 ПДР України - максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 44 000 кг, позаяк норма передбачає, що перевезення повинно здійснюватися контейнером, а з матеріалів фотофіксації встановлено, що перевізник не використовував свій спеціалізований напівпричіп як контейнеровоз і не перевозив вантаж у контейнері.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання.  
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2025 головним спеціалістом впровадження автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Василенко Дар`єю Ігорівною була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспортні, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00005143, якою на Сєрікова Валерія Юрійовича було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. За змістом указаної постанови, о 21 год 31 хв 28.02.2025 за адресою М-03, км 81+000, Київська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 .
Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,550% (3,02 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Вимірювання ваги транспортного засобу здійснювалося приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі. Свідоцтва та сертифікати перевірки додаються (а.с. 47-50).
Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів позивачу на праві власності належать: спеціалізований вантажний сідловий тягач- Е марки DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 ; спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз (з пристр. самовивантаж) марки LAMBERET LVFS-3F д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 11-13).
Не погодившись із винесеною відповідачем постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, а підстави для її скасування відсутні, оскільки контейнер має сукупність візуальних ознак, які дозволяють ідентифікувати його, однак, з наявних в матеріалах справи фотознімків не вбачається, що тягач з напівпричепом - контейнеровозом перевозив контейнер, а відтак, вказане перевезення в контексті спірних правовідносин не можна кваліфікувати, як контейнерне перевезення, що виключає можливість застосування максимальної фактичної маси 44 тони.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлено Правилами дорожнього руху.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів на дорогах державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси щодо вантажних автомобілів: двовісний автомобіль – 18 тон; трьохвісний автомобіль – 25 (26)* тон; чотирьохвісний автомобіль – 32; чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами – 38 тон; щодо комбінованих транспортних засобів: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом – 36 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом – 40 тон; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом – 40 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра – 42 тони; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра – 44 тони; щодо автопоїздів: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом – 40 тон.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).
Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.
Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.
У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, а також вимоги підпунктів “б” та “в” абзацу першого цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціалізованого та/або спеціального призначення, які виконують функції ремонту залізничних колій (комплекси зварювальні мобільні марки КСМ-005).
З аналізу наведених норм слідує, що диспозиція пункту 22.5 ПДР України передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.
Отже, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість осей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра.
Відповідно до частини 2 статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).
Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми частини 2 статті 132-1 КУпАП для визначення складу адміністративного правопорушення у розумінні вказаної норми з`ясуванню та перевірці підлягають факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що обчислюються шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.
Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.
Зі змісту оскаржуваної постанови колегією суддів встановлено, що 28.02.2025 о 21 год 31 хв за адресою: М-03, км 81+000, Київська обл., транспортний засіб DAF XP 105.460 державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 , як відповідальній особі, допустив рух із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,550 % (3,02 т) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
В свою чергу, позивач вважає, що нормативне навантаження для належного йому на праві власності транспортного засобу повинно визначатись саме як для контейнеровозу, враховуючи дозволену максимальну фактичну масу 44 тони, як для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), а не 40 тон.
Відповідно до пункту 16 статті 4 Митного кодексу України контейнер транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що:
а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів;
б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання;
в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження;
г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший;
ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати;
д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.
Термін «контейнер» включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.
Відповідно до абзацу 4 розділу І Терміни та поняття Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 (далі - Правила № 363) вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).
Пунктами 17.4, 17.5 Правил № 363 встановлені вимоги щодо маркування універсальних та спеціальних контейнерів, які належать перевізникам або ж власникам вантажу.
Так, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (пункт 17.4 Правил №363).
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м) (пункт 17.5 Правил №363).
Пунктом 17.2 Правил № 363 встановлена заборонена на перевезення в універсальних контейнерах вантажів, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.
В той же час у відповідності до п. 17.3 Правил № 363 спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «DAF XF 105.460», д.н.з. НОМЕР_1 , тип – вантажний спеціалізований сідловий тягач.
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «LAMBERET», д.н.з. НОМЕР_3 , тип – спеціалізований напівпричіп Н/ПР, контейнеровоз з пристроєм самовивантаження. 
Доказів того, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначені недостовірні відомості про тип напівпричепу, відповідач не надав.
Таким чином, наявними в матеріалах справи свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів підтверджено, що транспортний засіб позивача DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп Н/ПР, контейнеровоз з пристроєм самовивантаження "LAMBERET", д.н.з. НОМЕР_3 , пересування яких з перевищенням нормативних параметрів було зафіксовано в оскаржуваній постанові, є тягачем з приєднаним до нього напівпричепом-контейнеровозом.
Слід зауважити, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем визнавалось, що спірне перевезення здійснювалось напівпричепом контейнеровозом, тобто платформою для перевезення різного типу вантажів, водночас, висловив застереження, що з огляду на знаходження предмету з ознаками контейнеру, до конструкції якого внесено зміни (додано тентований верх) та враховуючи, що вказаний предмет не містив маркування та пломбування, фітингів, наполягав на неможливості визначення такого перевезення «контейнерним».
Дослідивши наявні в матеріалах справи фотознімки транспортного засобу позивача в момент вчинення правопорушення (а.с. 59-63), колегією суддів встановлено, що останні є низької якості, транспортний засіб позивача видно тільки спереду, а чіткого фото заднього вигляду, зокрема, напівпричепу, взагалі немає, що унеможливлює встановлення обставин того, який саме предмет (контейнер чи ні) знаходився на сідловому тягачі.
Так само, із вказаних фотознімків не можливо встановити наявність чи відсутність маркування,  пломбування, фітингів чи тентованого верху, на що покликається відповідач. 
Також, у спірній постанові відсутні відомості про загальну довжину транспортного засобу позивача під час здійснення фіксації правопорушення.
Слід зауважити, що особливістю справ про адміністративні правопорушення є те, що обов`язок із доказування покладається саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.
Рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданих відповідачем доказів.
В контексті спірних правовідносин, враховуючи те, що позивач наполягав на здійсненні у спірних правовідносинах саме контейнерного перевезення, саме відповідач, на виконання частини 2 статті 77 КАС України має довести зворотне.
Разом з цим, всупереч наведеному, будь-яких доказів на підтвердження наявності чи відсутності спеціального маркування, пломбування, внесення до контейнеру змін (тентованого верху), відповідачем до матеріалів справи надано не було.
При цьому, на виконання вимог статті 77 КАС України позивачем до матеріалів справи долучено висновок науково-технічної експертизи № 598881, за змістом якого, спеціалізований напівпричіп Н/ПР, контейнеровоз з пристроєм самовивантаження «LAMBERET», д.н.з. НОМЕР_3 , виготовлений як багатоцільовий напівпричіп для перевезення вантажів. Колісна база напівпричепа 7700+1310+1310, загальна довжина напівпричепа – 13620 мм. 
Враховуючи те, що визначальною обставиною для кваліфікації перевезення як контейнерного є саме здійснення перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз) одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, у той час, як відповідачем не спростовано факт того, що перевезення здійснювалося належним позивачу на праві власності спеціалізованим напівпричіпом Н/ПР, контейнеровозом з пристроєм самовивантаження «LAMBERET», д.н.з. НОМЕР_3 загальною довжиною 13620 мм, що не перевищує довжину 13,716 метра, наявні підстави вважати, що позивач здійснював саме вантажне контейнерне перевезення.
У Додатку 1 до Інструкції № 512 зазначено формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами:
% перевищення = ((Хфакт - Хнорм - похибка пристрою)/Хнорм)*100%, де:
- Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);
- Хнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР (16 т);
- Похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Хфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях тонна або міліметр), та становить: для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ.
Як зазначив відповідач, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так: ((47800 – 40 000 – (10% х 47 800)) / 40 000) х 100=7,550%.
Між тим, враховуючи  те, що загальна допустима вага перевезення для трьохвісного  автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) 44 тони, то правильний розрахунок виглядає так: ((47 800 – 44 000 – (10% х 47 800)) / 44 000) х 100=3,789%.
Таким чином, враховуючи, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення частини 2 статті 132-1 КУпАП передбачена лише у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5%, то у даному випадку у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за вказаною нормою права, що зумовлює визнання протиправною та скасування спірної постанови.
Натомість, суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, що зумовлює задоволення вимог апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, що першим відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача  підлягає закриттю.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
За приписами пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.
З огляду на викладене, враховуючи, що в ході апеляційного розгляду не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, колегія суддів вважає, що рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23.05.2025 по справі № 588/716/25 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
Згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією (а.с. 25) ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 484,48 та сплачено судовий збір згідно з платіжною інструкцією (а.с. 137) за подання апеляційної скарги в розмірі 726,72 грн.
Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись ст. 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23.05.2025 по справі № 588/716/25 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АВ № 00005143 від 03.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн, а провадження у справі – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (ЄДРПОУ 39816845, адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 9) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.М. Макаренко