19.06.25
22-ц/812/880/25
Провадження № 22-ц/812/880/25         

П О С Т А Н О В А 
іменем України

16 червня 2025 року                                                     м. Миколаїв
справа № 490/10612/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О., 
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану його представником – 
адвокатом Татаріновим В`ячеславом Петровичем,
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 21 березня 2025 року суддею Шолох Л.М. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 
про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У листопаді 2024 року ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 34 491,24 грн боргу за спожиту теплову енергію.
Позивач зазначав, що, як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.07.2023 року № 338420389 щодо об`єкта нерухомого майна – нежитлового приміщення по  АДРЕСА_1 , право власності на нього (магазин промислових товарів літ. А-5 (част. 1 чов., цок. поверху та підвалу) належить по  частки  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  з 07.04.2015 року. 
Протягом 2022-2024 років позивач в опалювальний період здійснював теплопостачання до зазначеного приміщення, та за період з 01.11.2022 року по 01.05.2024 року за вказаною адресою було нараховано 68 982,48 грн.
Однак, у вересні 2023 року, коли почав працювати Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, з якого було встановлено, що площа нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 фактично є більшою ніж та, на яку нараховувалась заборгованість, та складає 545,3 кв.м.
За вказаною адресою співвласник ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність, а відповідач у справі ОСОБА_1 підприємницьку діяльність припинив 17.07.2014 року.
Стягнення заборгованості з ОСОБА_2 відбувається за правилами господарського судочинства.
У зв`язку з припиненням власником нежитлових приміщень ОСОБА_1 підприємницької діяльності, ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» просило стягнути з ОСОБА_1 вартість половини спожитої теплової енергії згідно приладу обліку, за площу 272,65 кв.м, за період листопада 2022 року – квітня 2024 року у розмірі 34 491,24 грн.
Відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Татарінова В.П., проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх недоведеність, оскільки зазначені нежитлові приміщення не підключені до централізованого опалення, а позивачем не надано доказів на підтвердження споживання теплової енергії з посиланням на щомісячні показання засобу вимірювальної техніки вузла комерційного обліку, отже розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію ґрунтується на припущеннях позивача. Також представник відповідача посилався на відсутність між сторонами договірних правовідносин.
Крім того представник відповідача зазначав, що даний спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки заборгованість, про стягнення якої просить позивач, виникла щодо нежитлових приміщень, які є нежитловими, передані в оренду для здійснення господарської діяльності та їх використання є комерційним.
У запереченнях на відзив представник позивача вказував на помилковість тверджень представника відповідача про відсутність між ним та ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» договірних правовідносин. Посилався на те, що в результаті не обрання співвласником нежитлового приміщення ОСОБА_1 моделі договірних відносин, з ним був укладений індивідуальний публічний договір. Будинок по АДРЕСА_2  обладнаний приладом комерційного обліку, показники цього приладу зазначаються у щомісячних відомостях споживання теплової енергії та за ними розраховується обсяг спожитої теплової енергії, яка підлягає оплаті. Також представник позивача вважав помилковими доводи представника відповідача про підвідомчість справи уду господарської юрисдикції, оскільки на час звернення з позовом відповідач ОСОБА_1 статусу суб`єкта господарської діяльності не має.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2025 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» стягнуто 34 491, 24 грн заборгованості за спожиту теплову енергію та 3 028 грн судових витрат позивача.
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю споживання відповідачем теплової енергії, яка постачалась ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» до будинку по АДРЕСА_1 в опалювальний період з листопада 2022 року по квітень 2024 року.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Татарінов В.П., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким закрити провадження у справі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апелянт зазначав, що характер цільового призначення приміщень виключає їх використання для проживання, отже, відносини позивача та відповідача є господарськими, а не цивільно-правовими, оскільки характер використання приміщень є комерційним, тобто, господарським. Крім того, при розрахунку заборгованості ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» використовує тариф за поставлену теплову енергію для комерційного споживача, а не для опалення житла, отже відповідач не є побутовим споживачем.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача наполягав на тому, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідач є фізичною особою, яка припинила господарську діяльність.
2.Мотивувальна частина
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 34 491, 24 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.
Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України  у випадках, коли розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарг підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.07.2023 року №338420389 щодо об`єкта нерухомого майна право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 належить по частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07.04.2015 року. 
Вказане нежитлове приміщення використовується як магазин промислових товарів літ. А-5 (част. 1 чов., цок. поверху та підвалу).
Відповідно до Акту про допуск в експлуатацію та опломбування вузла комерційного обліку від 07.11.2020 року працівниками позивача опломбовано встановлений за адресою: АДРЕСА_3 вузол комерційного обліку теплової енергії (обліку споживання теплової енергії) тепловий лічильник Multical 602.
Протягом 2022-2024 років позивач здійснював теплопостачання до будинку по АДРЕСА_1 .
За цей період відповідачу ОСОБА_1 нараховано 34 491, 24 грн заборгованості за надані послуги теплопостачання.
Заборгованість нарахована за тарифами, визначеними пунктами 2.2 – 3.3 рішень Миколаївської міської ради як «іншим споживачам». 
Тобто, за іншими тарифами, ніж передбачено для потреб населення, бюджетних установ та організацій та для потреб релігійних організацій.
Позиція апеляційного суду
Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Статтею 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це ж право закріплене й у статті 50 ЦК України, відповідно до якої, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Частиною другою статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Статтею 1 ГК України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (статті 2, 3 ГК України).
Отже, фізична особа, яка виявила бажання реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.
Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19), постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року № 591/7326/19.
Таким чином у справі, що переглядається, встановлено, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , хоч і належить ОСОБА_1 на праві власності як фізичній особі, однак використовується за комерційним призначенням, а саме - для здійснення господарської діяльності магазину промислових товарів. Отже теплова енергія постачається не для задоволення власних побутових потреб ОСОБА_1 як фізичної особи, а 
у здійсненні господарської діяльності, та обраховується за тарифом, встановленим для «інших споживачів».
Отже, аналізуючи характер спірних правовідносин сторін, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.
Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів в яких стороною є фізична особа, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини другої статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, через порушення судом першої інстанції правил юрисдикції, на підставі частин першої-другої статті 377 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381,382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Татаріновим В`ячеславом Петровичем, задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2025 року скасувати, провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію закрити.
Постанова набирає законної сили з дня  ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                І.В.Лівінський
       Н.О.Шаманська                        
---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 19 червня 2025 року