КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

 

Унікальний номер справи № 939/1987/23                             Головуючий у суді першої інстанції -Міланіч А.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9677/2025             Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач       Нежура В.А.,
     судді                            Верланов С.М., Невідома Т.О., 
           секретар                     Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка подана адвокатом Цурканом Віктором Івановичем на рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області, третя особа: приватний нотаріус Бучанського нотаріального округу Київської області Мошкіна Катерина Сергіївна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області, третя особа: приватний нотаріус Бучанського нотаріального округу Київської області Мошкіна К.С., про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що на початку 2017 року, коли позивачу виповнилося 16 років, він перейшов на постійне місце проживання до ОСОБА_3 , який проживав по АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_3 був одинокою людиною і проживав один. Коли ОСОБА_1 досяг повноліття, він залишився проживати з ОСОБА_3 за вказаною адресою. 
Позивач стверджував, що вони проживали як одна сім`я в одному житловому будинку, вели спільний бюджет, мали спільне харчування, купували речі (харчування та побутові потреби) для спільного використання, мали спільні витрати, в тому числі на житло та побут, ремонт житла, який проводили періодично в основному косметичного (зовнішнього) характеру, надавали один одному взаємну допомогу та підтримку. Після загострення хвороби ОСОБА_3 , позивач брав активну участь у його лікуванні. 
Зазначав, що за період з 2017 року будь-які родичі у житті ОСОБА_3 не з`являлись. За життя ОСОБА_3 повідомляв позивачу про необхідність складання заповіту на нього, але не встиг цього зробити та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Посилаючись на викладене позивач просив суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з січня 2017 року до дня його смерті.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини необхідне позивачу для реалізації права на оформлення спадкового майна. 
Зазначає, що матеріали справи містять належні та достатні докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, тобто, наявність обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Наголошує, що суд безпідставно відхилив покази свідків, заявлених позивачем, натомість надавши перевагу поясненням свідків відповідача. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що суд рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
В судовому засіданні в апеляційному суді взяв участь представник позивача адвокат Цуркан В.І., який підтримав апеляційну скаргу, просивзадовольнити її з викладених підстав. Представник відповідача Матвієнко О.В. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що   ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 і після його смерті відкрилась спадщина на належні йому житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.21,43-44 т.1).
На підставі заяви позивача ОСОБА_1 від 01 березня 2023 року у приватного нотаріуса Мошкіної К.С. була відкрита спадкова справа №14/2023, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.154-168 т.1).
З акту обстеження будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 від 29 червня 2023 року, складеного з участю депутата Немішаївської селищної ради, вбачається, що будинок та земельна ділянка належали на праві власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У померлого ОСОБА_3 не було родини та рідних, після смерті матері він проживав за даною адресою сам. Згідно даних Реєстру територіальної громади за даною адресою на даний час ніхто не зареєстрований. Згідно заяви мешканців селища від 28 червня 2023 року, невідомий чоловік, який після смерті ОСОБА_3 проживає в його будинку, близько року надавав померлому послуги водія, проте родичем померлого він не є, в смт. Клавдієво-Тарасове не проживає та не зареєстрований. Тому рекомендовано виконавчому комітету Немішаївської селищної ради подати заяву до поліції про вчинення протиправних дій ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння майном (а.с.137 т.1).
Під час розгляду справи у суді першої інстанції були допитані свідки:  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Вони пояснили суду, що  ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю. ОСОБА_3 виділив йому окрему кімнату в своєму будинку та називав його сином.
Також в судовому засіданні в суді першої інстанції буди допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які показали, що ОСОБА_3 проживав один, ОСОБА_1 вони із ОСОБА_3 не бачили.
Відповідно до статей 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:
а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;
б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи встановлені судом обставини, наявні у матеріалах справи письмові докази та відібрані у судовому засіданні покази свідків, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів того, що він (позивач) та померлий ОСОБА_3 складали сім`ю, були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, мали спільний бюджет, між ними були наявні взаємні права та обов`язки.
Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 показали, що, як вони вважали, ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю, оскільки ОСОБА_3 виділив йому окрему кімнату в своєму будинку та називав його сином, однак, не могли навести жодних обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин, зокрема, наявність у них спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків, ведення спільного господарства, спільного побуту, спільного придбання майна.
До того ж, такі твердження суперечать показам інших свідків, зокрема, ОСОБА_12 , який з 2013 року по 2020 рік працював у ОСОБА_3 водієм, кожен день спілкувався з ним, зранку забирав його з дому та увечері привозив, заходив у будинок та виконував різні доручення, але не бачив щоб ОСОБА_1 в цей період там проживав. Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які є сусідами ОСОБА_3 , також показали, що після смерті матері в 2015 році ОСОБА_3 проживав сам, ОСОБА_1 до листопада 2021 року там не бачили. Свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які влітку 2022 року часто спілкувались з ОСОБА_3 , теж ніколи не бачили з ним ОСОБА_1 .
Тому апеляційний суд погоджується із критичною оцінкою тверджень свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо проживання позивача з померлим ОСОБА_3 , оскільки вони є суперечливими, не підтверджуються жодними доказами.
Сам по собі факт проживання позивача в певний час у будинку померлого ОСОБА_3 та надання йому послуг водія не свідчить про існування між ними сімейних відносин. Ті факти, що позивач ОСОБА_1 орієнтовно у січні-лютому 2023 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_3 ним опікувався, возив до лікарні, купував йому ліки, харчі також не підтверджують того факту, що він протягом останніх п`яти років перед смертю спадкодавця проживав з ним як одна сім`я.
При цьому, суд першої інстанції правильно зауважив, що позивач досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період, як він стверджує проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , і у цей час він мав обох батьків, які брали участь у його вихованні та утриманні. 
Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову  ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги позивача повторюють доводи його позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивачки з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка подана адвокатом Цурканом Віктором Івановичем залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 01 липня 2025 року. 
 
Суддя-доповідач                                                                         В.А. Нежура
 
Судді                                                                                                С.М. Верланов
 
Т.О. Невідома