ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10015/21  Номер провадження 22-ц/814/1391/25	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року 	м. Полтава	

олегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_1 – адвоката Бибика Володимира Анатолійовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в якому просив визнати за ним право власності на 659/1139 часток земельної ділянки площею 659 кв. м, з яких 520 кв. м (490 кв. м + 30 кв. м) для будівництва та обслуговування житлового будинку( кадастровий № 5310137000:18:004:0107), 139 кв.м - для садівництва (кадастровий № 5310137000:18:004:0108), розташованих за адресою АДРЕСА_1 як на спадкове майно після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування вимог вказував, що під час оформлення спадкового майна після смерті батьків, нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки на підставі ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», оскільки вони перебувають у спільній сумісній власності покійного батька та відповідачки по справі, а тому неможливо визначити склад спадкового майна, що потребує звернення до суду за захистом своїх спадкових прав. .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 659/1139 часток земельної ділянки площею 659 кв.м., з яких 520 кв.м (490 кв.м +30 кв.м) для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий №5310137000:18:004:0107), 139 кв.м для садівництва (кадастровий №5310137000:18:004:0108), розташованих за адресою АДРЕСА_1 як на спадкове майно після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись з даним судовим рішенням, представник особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 – адвокат Бибик В.А. оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вказує, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем по справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Звертає увагу, що позовні вимоги заявлені з приводу набуття права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, тому, в разі відсутності інших спадкоємців, відповідачем має бути залучена Полтавська міська рада. 
Разом з тим, фактичним предметом спору є намагання позивача у такий спосіб набути право власності на земельну ділянку, яка перебуває у спільній сумісній власності громадян, зокрема її нових власників – ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , які до участі в розгляді справи не залучені.
При цьому, достеменно знаючи, що ОСОБА_3 вже тривалий час не є співвласником а ні домоволодіння, а ні земельної ліплянки, позивач приховав від суду вказаний факт з огляду на те, що з реальними власниками в нього час від часу виникають конфлікти саме з приводу користування спірною земельною ділянкою.
       
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з наступних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батько позивача ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після смерті батьків, 31 січня 2020 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Касьяненко Л. В., на підставі заяви ОСОБА_2 як єдиного спадкоємця першої черги за законом, відкриті спадкові справи : № 7/2020 після померлого батька та № 8/2020 після померлої матері.
27 серпня 2021 року нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих батьків загалом на 4/5 частини (2/5+2/5) житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .
В це же день нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки на підставі ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», оскільки вони перебувають у спільній сумісній власності покійного батька та ОСОБА_3 , а тому неможливо визначити склад спадкового майна.
Посилаючись на неможливість набуття права власності на належну йому частину земельної ділянки в позасудовому порядку, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, пред`являючи останній до відповідачка ОСОБА_10 . 
При вирішенні спору, суд прийняв до уваги той факт, що між батьком позивача та відповідачем ОСОБА_3 , 17.11.2010 було укладено договір про визначення розміру часток земельної ділянки, яка є їх спільною сумісною власністю та порядок користування, що слугувало правовою підставою для задоволення заявлених вимог. 

Колегія суддів не може погодитись з ухваленим по справі рішенням.
Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №634067 з додатком серії АА №018723, виданого Октябрською районною у м. Полтаві радою 30 грудня 2009 року, площею 0,10 га, кадастровий номер №5310137000:18:004:0107), остання перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .
Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №174091, виданого Октябрською районною у м. Полтаві радою 01 червня 2010 року, площею 0,139 га, кадастровий номер №5310137000:18:004:0108), остання перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .
Таким чином, зазначені земельні ділянки, які є предметом спору у справі, є об`єктом спільної сумісної власності.
Між власниками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 17.10.2010 був укладений договір про визначення розміру часток земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю та порядок користування земельною ділянкою, яким сторони визначили частки у праві спільної сумісної власності та встановили порядок володіння, користування та розпорядження зазначеними земельними ділянками.
Визначаючи ОСОБА_3 відповідачем по справі, позивач вказував, що остання як співвласник згідно досягнутих домовленостей володіє, розпоряджається та фактично користується 449/1139 частки земельної ділянки, тоді як 61/1139 частки земельної ділянки залишається в загальному користуванні під проїздом та проходом у спільному дворі.
Разом з цим, в своїй апеляційній скарзі представник особи, яка не була залучена до участі в розгляді справи, вказує, що співвласниками спірних земельних ділянок з кадастровим №5310137000:18:004:0107 та кадастровим №5310137000:18:004:0108, розташованих за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на підставі укалвдених правочинів.
Так, згідно договору міни від 19.11.2010 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , останні отримали у власність в рівних частках кожній 1/5 частку будинку АДРЕСА_1 та 449/1139 частки земельних ділянок площею 10000 кв.м. з кадастровими номерами 5310137000:18:004:0107 та 5310137000:18:004:0108, за вказаною адресою, а ОСОБА_3 отримала 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 .
Вказаний договір міни посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Підгайною О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1712.
Інформація про договір міни міститься в Державному реєстрі речових прав.
Таким чином, вказаним доводиться, що з 19.11.2010 ( тобто протягом майже 11 років на час звернення до суду) ОСОБА_3 не є співвласником спірних земельних ділянок, які на підставі зазначеного договору міни стали власниками 449/1139 частки земельних ділянок площею 10000 кв.м. з кадастровими номерами 5310137000:18:004:0107 та 5310137000:18:004:0108.
Між тим, позивач зазначив в своїй позовній заяві відповідачем особу, яка протягом тривалого часу не має жодного відношення до спірних земельних ділянок, тоді як нові власники, про існування яких позивач достеменно обізнаний, ним до участі в розгляді справи не залучались та про їх існування він суду не повідомляв. 
Відповідно до ст. 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.
На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Тобто, залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як встановлено вище, вказаний ОСОБА_2  відповідач ОСОБА_3  не є співвласником спірних земельних ділянок з листопада 2010 року, а відтак є неналежним відповідачем, тобто особою, безпідставно притягнутою позивачем в цій процесуальній якості, враховуючи, шо з наданих апеляційній інстанції письмових доказів остання не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про наявність інших осіб, які є власниками спірної земельної ділянки.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
Ухвалюючи рішення про визнання права власності на частки земельних ділянок за ОСОБА_2 , суд не з`ясував коло співвласників ділянок на час звернення до суду та фактично порушив права та обов`язки теперішніх співвласників земельних ділянок – ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .
За вказаних обставин колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги та приходить до висновку про невірне вирішення спору з підстав залучення позивачем неналежного відповідача по справі. 
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутня заява позивача про заміну неналежного відповідача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про ухвалення нового рішення в справі про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при подачі апеляційної скарги судовий збір в сумі 1362 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п. 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 – адвоката Бибика Володимира Анатолійовича задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2021 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 05 серпня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна Ю.В. Дряниця Г.Л. Карпушин