ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. 	Справа № 440/15187/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління БЕБ у м. Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Клочко К.І., м. Полтава, по справі № 440/15187/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Територіального управління БЕБ у м. Києві                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просила:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління БЕБ у м. Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних роки служби.
- зобов`язати Територіальне управління БЕБ у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних роки служби.
Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на дату звільнення позивача зі служби у Територіальному управлінні Бюро економічної безпеки у м. Києві з нею не проведено повного розрахунку, зокрема: не виплачено одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що є порушенням прав позивача.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”.
Зобов`язано Територіальне управління Бюро економічної безпеки у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповного з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає про те, що діюче законодавство не містить приписів щодо обов`язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби. Позивач, ознайомлюючись із наказом про звільнення, отримуючи відповідні виплати при звільненні, не висловлювала ні усних, ні письмових зауважень щодо невиплати одноразової грошової допомоги. Позивач також не зверталася із запитами, зверненнями, від її імені та в інтересах не надходило адвокатських запитів тощо щодо здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних роки служби. У зв`язку з цим відповідач вважає, що в діях Територіального управління БЕБ у м. Києві відсутні ознаки протиправності, оскільки позивачу не було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги. Відсутність у наказі Територіального управління БЕБ у м. Києві від 14.11.2024 № 207-к/ДСК «Про звільнення ОСОБА_2 » положення щодо виплати одноразової грошової допомоги не свідчить про відмову у реалізації права позивача на її отримання та бездіяльність відповідача. Крім того просить врахувати, що станом на час подання даної апеляційної скарги Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві оскаржується рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.10.2024 у справі № 554/10891/24 щодо зарахування ОСОБА_1 вислуги, яка дає право на виплату одноразової грошової допомоги. Також, зазначає, що ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних роки служби спростовується обмеженістю фінансових ресурсів Територіального управління БЕБ та першочерговою необхідністю та уникненням критичної ситуації з оплати праці працівників Територіального управління БЕБ задля недопущення зриву досягнення мети та виконання завдань щодо забезпечення економічної безпеки міста Києва.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч.  1 ст.  308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до п.  3 ч.  1 ст.  311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за   таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача  про розгляд справ за участі її представника та вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 28.06.2024 позивача наказом 61-к/ДСК Т.в.о. керівника Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві прийнято з 29 червня 2024 року на службу до Бюро економічної безпеки України та призначити за результатами добору на зайняття вакантних посад гласних штатних працівників, які мають спеціальне звання Бюро економічної безпеки України, як переможця конкурсу, з випробувальним строком три місяці ОСОБА_1 .     
29.06.2024 позивача наказом № 77-к/ДСК Т.в.о. керівника Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві призначено з 01 липня 2024 року, у порядку просування по службі , як переможця конкурсу на вищу посаду лейтенанта Бюро економічної безпеки України ОСОБА_1 на посаду начальника Управління (код посади -2.004).
14.11.2024 позивача наказом № 207-к/ДСК керівника Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві звільнено зі служби в Бюро економічної безпеки України лейтенанта Бюро економічної безпеки України ОСОБА_1 , начальника Управління Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві (код посади-2,004), 15 листопада 2024 року згідно з підпунктом 7 пункту 72 Положення (за власним бажанням).
Згідно вказаного наказу станом на 15 листопада 2024 року вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні становить 32 роки 02 місяці 01 день.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо виплати в повному обсязі одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних роки служби, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як особа, яка звільнена зі служби в Бюро економічної безпеки України «за власним бажанням» за наявності календарної вислуги років 32 роки 02 місяці 01 днів (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену частиною 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1150-ІХ особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 1150-ІХ пенсійне забезпечення осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII).
Частиною другою статті 9 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до абзацу 4 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до підпунктів 7, 8 п.72 Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1333, особа, яка має спеціальне звання БЕБ, звільняється із служби: за власним бажанням (підпункт 7); за угодою сторін (підпункт 8).
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що системний аналіз положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ньому особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше. Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами, які перебували на службі в Бюро економічної безпеки України, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років.
Водночас, частиною третьою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено вичерпний перелік підстав для невиплати вищезазначеної одноразової грошової допомоги, згідно якого, права на виплату одноразової грошової допомоги позбавляються особи рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України «Про розвідку».
З матеріалів справи вбачається, що наказом № 207-к/ДСК керівника Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві від 14.11.2024 звільнено зі служби в Бюро економічної безпеки України лейтенанта Бюро економічної безпеки України ОСОБА_1 , начальника Управління Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві (код посади-2.004), 15 листопада 2024 року згідно з підпунктом 7 пункту 72 Положення (за власним бажанням) (а.с. 21).
Згідно вказаного наказу станом на 15 листопада 2024 року вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні становить 32 роки 02 місяці 01 день.
Вказані обставини свідчать про те, що позивач станом на дату звільнення з Територіального управління БЕБ у м. Києві, за власним бажанням, мав в наявності календарну вислугу років більше 10 років, що у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є підставою для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої про необхідність задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що згідно зі статтею 102 Закону України «Про національну поліцію» виплата одноразової грошової допомоги здійснюється саме після звільнення зі служби та в діях Територіального управління БЕБ у м. Києві відсутні ознаки протиправності, оскільки позивачу не було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 102 Закону України «Про національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених  Законом України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Так, приписи статті 102 Закону України «Про національну поліцію» не урегульовано здійснення виплати одноразової грошової допомоги працівникам Бюро економічної безпеки.
Разом з тим, статтею 9 Закону № 2262-ХІІ, зокрема передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога.
При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку на момент звільнення, після звільнення та на час звернення позивачем з позовом до суду першої інстанції відповідачем виплата не проводилась.
Доводи апеляційної скарги про те, що на час подання даної апеляційної скарги Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві оскаржується рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.10.2024 у справі №554/10891/24 щодо зарахування ОСОБА_1 вислуги років, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розрахунок вислуги років позивача не є предметом спору у даній справі.
Крім того, як зазначалось вище, в матеріалах цієї справи наявний наказ № 207-к/ДСК керівника Територіального управління Бюро економічної безпеки у м. Києві від 14.11.2024, з якого вбачається, що станом на 15 листопада 2024 року (дата звільнення) вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні становить 32 роки 02 місяці 01 день. 
Також, до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 додала Висновок комісії Територіального управління БЕБ у м. Києві з обчислення стажу для виплати надбавки за вислугу років особам, які мають спеціальне звання Бюро економічної безпеки України №498/10-ДСК-24 від 31.07.2024 та Наказ Територіального управління БЕБ у м. Києві №161-к/ДСК від 31.07.2024.
Відповідно до Висновку комісії Територіального управління БЕБ у м. Києві з обчислення стажу для виплати надбавки за вислугу років особам, які мають спеціальне звання Бюро економічної безпеки України №498/10-ДСК-24 від 31.07.2024 станом на 31 липня 2024 р. стаж служби ОСОБА_1 становить 31 рік 10 місяців 17 днів.
Так, Наказом Територіального управління БЕБ у м. Києві №161-к/ДСК від 31.07.2024 встановлено стаж служби для виплати надбавки за вислугу років станом на 31 липня 2024 року лейтенанту Бюро економічної безпеки України ОСОБА_1 , начальнику (код посади – 2.004) – 31 рік 10 місяців 17 днів.
З приводу посилань відповідача про те, що порушення ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 32 повних календарних років служби спростовується обмеженістю фінансових ресурсів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Колегія суддів зауважує, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління БЕБ у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 по справі № 440/15187/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій