ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2025 року
м. Харків
справа № 632/729/25
провадження № 22-ц/818/3539/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                 Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - Головне управління Національної поліції у Харківській області, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Акордбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Новапєй», Державна казначейська служба України,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2025 року в складі судді Кочнєва О.В.
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Харківській області, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акордбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Новапєй», Державної казначейської служби України, про стягнення коштів, в якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акордбанк» матеріальну шкоду в подвійному розмірі 4383,80 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новапєй» матеріальну шкоду в подвійному розмірі 25 020,48 грн.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено та зазначено, що даний позов повинен бути поданий в межах відповідного кримінального провадження за встановлення спричинення позивачці матеріальної шкоди.
На вказану ухвалу судді Климентовська Н.С. подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, зобов`язати слідчу змінити фабулу зазначеного кримінального провадження (зареєструвати та розслідувати за її позовом і заявами від 29.03.2025, 31.03.2025 зазначені нею кримінальні порушення її прав, враховуючи індекс інфляції); винести ухвалу по суті її вимог, без повернення справи до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що бездіяльність відповідачів призвела до зняття шахраями коштів із її рахунків, що спричинює їй майнову та моральну шкоду. Копія витягу з ЄРДР (кримінальне провадження №12025226120000033 від 30.03.2025), надана суду першої інстанції, свідчить про те, що вона є потерпілою. Заява від 31.03.2025 про залучення до провадження як потерпілого підписана нею, як потерпілою, але суддя не витребував матеріали кримінального провадження №12025226120000033 від 30.03.2025, у якому її допитано в якості потерпілої.

21 червня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Головне управління Національної поліції у Харківській області подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вважало ухвалу законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу судді – скасувати.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатись в рамках кримінального провадження.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Харківській області, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акордбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Новапєй», Державної казначейської служби України, про стягнення коштів, в якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акордбанк» матеріальну шкоду в подвійному розмірі 4383,80 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новапєй» матеріальну шкоду в подвійному розмірі 25 020,48 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що за кримінальним провадженням № 12025226120000033, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2025 року дізнавачем ВП №1 Лозівського РВП ГУНП у Харківській області здійснюється розслідування кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України за фактом самостійного переказу коштів 29.03.2025 року позивачкою двом фізичним особам на рахунки, відкриті у відповідачів: публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Акордбанк» та товаристві з обмеженою відповідальністю «Новапей» 29.03.2025 року у сумах 2181,00 грн. та 12448,00 грн. з метою здійснення діяльності, направленої на отримання доходу. По вказаному кримінальному провадженні вона є потерпілою.
За вказаним кримінальним провадженням на даний час підозрюваний не визначався, обвинувальний акт не складався та до суду не скеровувався.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
При цьому, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен маж право на справедливий і публічний розгляд його справи, упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини у справі Golder v.the United King-dom (1975) зауважив, що процесуальні гарантії, визначені в статті 6 стосовно справедливості, публічності та негайності, втрачають сенс за відсутності захисту передумов для дотримання цих гарантій, а саме - доступу до суду. Суд встановив це як невід`ємний аспект гарантій, визначених у статті 6, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавільної влади, які є основою більшої частини Конвенції. Отже, частина 1 статті 6 гарантує кожному право на подання до суду будь-яких позовів стосовно їхніх цивільних прав та обов`язків (рішення у справі Golder v.the United King-dom (1975), п. 28-36).
У цьому ж рішення Європейський суд наголошує, що однією з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до процедури з усіма атрибутами судової форми контролю: держава не може обмежити або скасувати судовий контроль у певних сферах. Зацікавлена особа повинна мати можливість розгляду своєї справи в суді без надмірних правових чи практичних перепон: ускладнених чи формалізованих процедур прийняття та розгляду позовних заяв і таке інше. Відмова в правосудді забороняється.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно із частинами 1, 4 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, який за змістом і формою повинен відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 5 даної статті цивільний позов розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу з позовом про стягнення з відповідачів незаконно присвоєних грошових коштів посилаючись на ст. 16 ЦК України та ст. 128 КПК України.
Відповідно до ст. 19 ЦПК України  суди розглядають  у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.   
Згідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.  
Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.5 ст.186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Колегія суддів вважає доцільним зазначити, що ратифікувавши Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати права, закріпленні в ній, в тому числі й право на доступ до правосуддя, оскільки, неприпустимо, щоб ст. 6 (п.1) Конвенції містила детальний опис гарантій, що надаються сторонам у цивільних справах, і не захищала б, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступу до суду.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає можливість охарактеризувати право на доступ до правосуддя. По-перше, будь-яка особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. При цьому, обмеження цього права, які можуть бути запроваджені державою, не повинні позбавляти особу взагалі права на захист, тобто в неї завжди має залишатися можливість скористатися альтернативними формами захисту. Крім того, такі обмеження повинні мати правомірну мету, а також необхідно зберігати пропорційне співвідношення між вжитим засобами та поставленою метою. По-друге, особа має не лише право порушити провадження у справі, але й право отримати «вирішення» спору судом, тобто розгляд справи повинен завжди закінчуватися судовим рішенням.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Отже, серед основних завдань кримінального судочинства стоїть питання про притягнення винних осіб до відповідальності, як засіб правового реагування держави з метою дотримання правопорядку. Кримінальне судочинство поряд із вирішенням питань дотримання правопорядку та притягнення винних осіб до відповідальності допускає одночасне вирішення питань приватного характеру, яким заподіяно шкоди.
Питання про захист від порушень приватних та/або публічних прав належить розглядати в порядку цивільного, адміністративного чи господарського судочинства, або спеціального виду судочинства - судом з питань інтелектуальної власності.
Само по собі кримінальне судочинство не становить іншої, ніж зазначено, юрисдикції судів, створених для захисту порушених приватних прав, тому не можна стверджувати, що потерпілій особі слід  заявляти вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, лише в порядку кримінального судочинства. При вирішенні питання суд повинен виходити з характеру спору, суб`єктного складу правовідносин, предмету та підстав заявлених вимог.
Крім того, за частиною 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Між тим, за кримінальним провадженням № 12025226120000033 від 30.03.2025 року на даний час ані підозрюваного, ані обвинуваченого не визначено.
В свою чергу ОСОБА_1 в якості відповідачів зазначила Головне управління Національної поліції у Харківській області, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Акордбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Новапєй», Державна казначейська служба України та вважала, що саме вони порушили, не визнали чи оспорили суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у відкриття провадження у справі з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.
Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу – задовольнити частково, ухвалу судді - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, тому підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 квітня 2025 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                        Н.П. Пилипчук

Судді                                                                Ю.М. Мальований

       В.Б. Яцина