ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 серпня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 391/323/21
провадження № 22-ц/4809/711/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді - Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря - Соловйова І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про відшкодування   шкодиза апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2025 року (судя Козюменська В.В.),-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у червні 2021р звернувся до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
В обґрунтування позову вказує, що 03 квітня 2014 року,  йому   на земельній ділянці АДРЕСА_1 , в ході сварки, відповідач умисно, разом зі своїм батьком ОСОБА_3 , застосувавши фізичне насильство, сприщив тілесне ушкодження у вигляді перелому вінцевого виростку лівої ліктьової кістки, який згідно висновку експерта № 524 від 29 травня 2014 року відноситься до категорії середньої тяжкості, що призвело до довготривалого розладу здоров`я.
За скоєним злочином ОСОБА_2 обвинувачувався у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. 
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.03.2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов, заявлений позивачем до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.04.2021 року ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.03.2021 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін.
В результаті протиправних, злочинних дій ОСОБА_2 , позивач зазнав моральних страждань, які мають бути відшкодовані, у зв`язку з спричиненням шкоди здоров`ю. 
Він поніс значні моральні страждання, які виразились у втраті  здоров`я, працездатності, зазнав сильні больові відчуття, погіршення свого зовнішнього вигляду, неможливість особисто виконувати звичну побутову роботу та роботу у фермерському господарстві, що викликало потребу залучати до її виконання сторонніх осіб та родичів.
Він був підданий ганьбі, насильницькі дії відповідач супроводжував лайкою та нецензурними словами на його адресу, що становило додаткові моральні втрати, через що зазнав приниження. 
Вважає, що йому була завдана моральна шкода, компенсація якої становить 567 500 грн. 
В обґрунтування визначеної суми відшкодування моральної шкоди, зазначає, що керувався Методикою встановлення заподіяння моральної шкоди та методом оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яку розробив у 1997 році ОСОБА_4 , зареєстрованої Міністерством юстиції України 03.03.2010 р під номером 14.1.04 згідно з даними, оприлюдненими на офіційному веб-сайті Мін`юсту в галузі «Психологічні експертизи». 
Відзив на позовну заяву
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, в розмірі 5000,00 грн.
Вказав, що вину в кримінальному провадженні за його звинуваченням за ч.1 ст. 122 КК України, не визнає. 
Бобринецьким районним судом Кіровоградської області його було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. 
Суд його винуватим за ч.1 ст. 122 КК України не визнавав. 
Вважає, що у кримінальному провадженні немає беззаперечних доказів його винуватості, є висновки судово-медичних експертів, які по суті суперечливі та мають протиріччя.
Розмір грошового відшкодування визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Позивач надав до позову медичну карту амбулаторного хворого, в якій зазначено, дату 30.04.2014 р, яку на думку відповідача, зроблено після 05.05.2014 р, це свідчить про те, що на прийомі у лікаря 30.04.2014 р ОСОБА_1 не було. 
На підтвердження свого хворобливого стану позивач не надав листа непрацездатності, щоб безумовно свідчило б про його захворювання та ступінь втрати працездатності, не надано переліку медичних препаратів та методів лікування, що свідчить, що позивач у лікарні не лікувався. 
Щодо моральних страждань, які нібито позивач поніс під час бійки через лайку та образливі слова, така інформація не підтверджена жодними доказами, оскільки в обвинуваченні не міститься. 
Враховуючи, що кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав, розумним і достатнім буде розмір морального відшкодування 5000 грн. (т.1 а.с.59-61).
Відповідь на відзив
У відповіді на відзив ОСОБА_1 не визнав мотиви, наведені відповідачем, звернув увагу, що доводи позову не спростовані. 
Наполягає про доцільність проведення у справі судово-психологічної експертизи (т.1 а.с.176).
Процесуальні обставини справи 
Ухвалою суду від 04.02.2022 р у справі призначено судово-психологічну експертизу (т.1, а.с.96-98). 
17.01.2023 ОСОБА_1 збільшено позовні вимоги до 1 628 100,00 грн (т.1 а.с.164-165).
Судове рішення         
Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2025 року позовні вимоги   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  у відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 700,00 грн; витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 4530,48 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.
Апеляційна скарга
       Не погоджуючись з судовим рішенням, адвокат відповідача Дем`яненко Т.О. подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2025 року в частині  визначеного розміру  відшкодування моральної шкоди і ухвалити нове рішення, стягнувши у  моральну шкоду  5000 грн. 
Вказано, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.122 КК України на підставі ч. 1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 року залишено без змін.
ОСОБА_2 вину в кримінальному провадженні не визнав повністю. Суд ОСОБА_2 також не визнав винним у вчинені кримінального правопорушення.
У кримінальному провадженні № 12014120180000090 від 04.04.2014 року відносно ОСОБА_2 немає беззаперечних доказів вини, зокрема є чотири висновки експерта №318 від 04.04.2014 року та №524 від 29.05.2014 року, №3 від 31.01.2018 року та № 172/18 від 21.06.2018 року, які між собою суперечливі. 
Висновком експерта № 318 від 04.04.2014 року встановлено, що у ОСОБА_1 на момент огляду 4 квітня 2014 року лікарем судово-медичним експертом Устіловською В.Г. будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді саден, синців, ран не виявлено.
Висновком експерта № 524 від 29.05.2014 року встановлено, що згідно наданої медичної документації у ОСОБА_1 малось тілесне ушкодження у вигляді перелому вінцевого виростку лівої ліктьової кістки. Крім того, у висновку вказано, що не виключається утворення пошкодження і в строк, вказаний у постанові та відноситься до категорії середньої ступені тяжкості, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.
Висновок експерта № 3 від 31.01.2018 року вказує, що при огляді 04.04.2014 року будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран на тілі не виявлено. При вивчені 18.01.2018 року рентгенограм лівого ліктьового суглобу від 04.04.2014р та 25.04.2014 р та контрольної рентгенограми від 29.12.2017 р кістково-травматичних змін з боку кісток лівого ліктьового суглобу не виявлено. Зміни, які мали місце з боку лівого ліктьового суглобу зумовлені деформуючим артрозом (захворювання)
Висновок експерта № 172/18 від 21.06.2018 року встановлено, що на представлених рентгенограмах лівого ліктьового суглобу ОСОБА_1 від 04.04.2014 року встановлено наявність крайового перелому вінцевого виростка лівої ліктьової кістки. На контрольній рентгенограмі від 25.04.14р визначається частковий остеоліз вільного уламка вінцевого виростка ліктьової кістки. На контрольних рентгенограмах лівого ліктьового суглоба від 29.12.2017 р, 06.04.2018р має місце консолідований перелом вінцевого виростка лівої ліктьової кістки, ускладнений формуванням деформуючого артрозу ліктьового суглоба.

Позивач надав до позову медичну карту амбулаторного хворого, в якій видно, що  він звертався до Компаніївської центральної районної лікарні чотири рази: 04.04.2014р, 18.04.2014р, 25.04. 2014р, 05.05.2014р.  Є запис відвідування лікаря 30.04.2014 року (дата виправлена),   запис на чистому листі аркуш 39/2 і зроблений уже після 05.05.2014р аркуш 38/2 - це свідчить про те, що на прийомі  у лікаря 30.04.2014 року,  позивача не було.  

Для підтвердження своєї хвороби,   ОСОБА_1   не надав лікарняного листа непрацездатності, що підтверджує його хворобу та ступінь втрати працездатності.

Не надано до суду доказів лікування, які медичні ліки приймав, що свідчить про те, що позивач в лікарні не лікувався.

Враховуючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих обставин, розумним і достатнім буде розмір морального відшкодування в 5 000 гривень.

       Суд першої інстанції не врахував характер вчиненого правопорушення, його тяжкість та наслідки для ОСОБА_1 та не встановив, чи завдані позивачеві тілесні ушкодження середньої тяжкості у квітні 2014 року спричинили необхідність постійного лікування протягом десяти років, призвели до порушення налагоджених робочих зв`язків позивача, зменшили його фінансове становище та змусили родичів та знайомих йому допомагати. 
Відзив стороною позивача не подавався 
Рух справи 

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2025 року.

Ухвалою від 21.03.2025р справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2025 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 12 годину 00 хвилин 06 травня 2025 року.

За наслідком заявленного 06.05.2025р письмового клопотання адвоката Біденко О.С. про відкладення розгляду справи, справу розглядом призначено на 03.07.2025р.

Позиція сторін в апеляційному суді

       Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд, представник позивача, адвокат Біденко О.С. 03.07.2025р подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Дата судового рішення 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 1519/2-5034/11 від 5 вересня 2022року, виснував наступне.
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Виходячи з буквального тлумачення тексту другого речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України ця норма регулює відповідні правовідносини виключно у разі, коли йдеться про складення саме повного судового рішення.
У справі, яка переглядається, має місце згадана у частині четвертій статті 268 ЦПК України неявка всіх учасників справи, тому рішення проголошенню не підлягало, а значить і не охоплювалось назвою статті 268 ЦПК України «Проголошення судового рішення».
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
За правилами частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи відбувався за відсутності сторін, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення - 8 серпня 2025 року. 
Норми права, якими керувався суд першої інстанції 
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Статтею 284 КПК передбачено перелік підстав для закриття кримінального провадження та які поділяються на реабілітуючи та нереабілітуючи. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
       За статтею  23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Позиція апеляційного суду 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Обставини встановлені судом
ОСОБА_2 своїми умисними протиправними діями заподіяв тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_1 й органами досудового розслідування такі дії кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило  тривалий розлад здоров`я.
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.03.2021 р, яка набрала законної сили 20.04.2021, кримінальне провадження відносно ОСОБА_2  за ч. 1 ст. 122 КК України закрито на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 284 КПК України,  з нереабілітуючих підстав. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1  про стягнення моральної шкоди, залишено без розгляду.   
  ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що 03.04.2014 року, близько 15 год. 30 хв, перебуваючи на земельній ділянці № НОМЕР_1 , розташованій на території с. Інженерівка, Компаніївського району, в ході сварки з ОСОБА_1 , жителем с. Інженерівка, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний намір, одразу після того як виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, ОСОБА_2 , разом зі своїм батьком ОСОБА_7 , стоячи навпроти останнього, на ґрунтовому покритті, схопили  ОСОБА_1 руками за верхній одяг, в ділянці грудної клітини, та наступаючими рухами вперед, звалили з ніг, в результаті чого, ОСОБА_1 впав на ґрунтове покриття на спину. Далі ОСОБА_3 сів ОСОБА_1 на праве стегно та тримав руками за верхній одяг, а ОСОБА_2 , в свою чергу, сів йому на ліве стегно, після чого схопив його за ліву руку та знаходячись у положенні сидячи на колінах, на лівому стегні останнього, перегнув (переломив) її через своє праве стегно у ліктьовому суглобі, внутрішньою частиною догори, чим заподіяв ОСОБА_1 тілесне ушкодження. Від дії ОСОБА_2 на ліву руку  ОСОБА_1 , останній відчув різкий біль у ліктьовому суглобі лівої руки,   ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 тілесне ушкодження у вигляді перелому вінцевого вростку лівої ліктьової кістки, яке згідно висновку експерта №524 від 29 травня 2014 року відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_2 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (т.1 а.с.11-15).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_2 , без зміни. Ухвала набрала законної сили 20.04.2021 р (т.1 а.с.16-18). 
Згідно висновку експерта №524 від 29 травня 2014 року, у ОСОБА_1 тілесне ушкодження у вигляді перелому вінцевого виростку лівої ліктьової кістки.
Дане тілесне ушкодження могло утворитись, як при задньому вивиху передпліччя або внаслідок різкого скорочення плечового м`язу який крупиця своїм сухожиллям до ліктьового відростку, так при падінні на випрямлену руку, який утворює навантаження лівої верхньої кінцівки.
Не виключаються утворення пошкодження в строк, вказаний в постанові та відноситься до категорії середньої ступеня тяжкості, яке викликало довготривалий розлад здоров`я. Не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказує ОСОБА_1 у протоколі проведення СЕ від 19.05.2014 р. ( ОСОБА_1 пояснював, що ОСОБА_2 схопив ліву руку ОСОБА_1 , та знаходячись у положенні сидячи на колінах, на лівому стегні ОСОБА_1 , перегнув (переломив) її через своє праве стегно у ліктьовому суглобі, внутрішньою частиною догори, чим заподіяв ОСОБА_1 тілесне ушкодження. Від дії ОСОБА_2 на ліву руку  ОСОБА_1 , останній відчув різкий біль у ліктьовому суглобі лівої руки та «хрусткіт»), будь-яких інших тілесних ушкоджень, як при огляді так і в медичній документації не встановлено, тому виснувати про відповідність наявних тілесних ушкоджень до механізму їх утворення, не є можливим. 
Відповідно до висновку експерта №172\18 (висновок комісійної судово-медичної експертизи) від 21.06.2018 р на представлених рентгенограмах лівого суглобу на ім`я ОСОБА_1 від 04.04.2014 р встановлено наявність крайового перелому вінцевого виростка лівої ліктьової кістки. На контрольній рентгенограмі від 25.04.2014 р - визначається частковий остеліоз вільного уламка вінцевого виростка ліктьової кістки. На контрольних рентгенограмах лівого суглоба від 29.12.2017, 06.04.2018 має місце консолідований перелом вінцевого виростка лівої ліктьової кістки, ускладнений формуванням деформуючого артрозу ліктьового суглоба.
Комісія вважає, що у ОСОБА_1 мав місце перелом вінцевого виростка лівої ліктьової кістки. Дане ушкодження могло утворитись в строк вказаний в постанові, що підтверджується даними рентгенологічного дослідження в динаміці.
Перелом вінцевого виростку лівої ліктьової кістки викликало тривалий розлад здоров`я понад 3 тижні і за цим критерієм, згідно п.2.2.1.в, п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6 відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Дана експертиза призначена з метою усунення протиріч у висновках експертів №524 від 29.05.2014 р. та №3 від 31.01.2018 р (т.1, а.с.127-139). 
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №581/22-27 від 07.11.2022р  за комплексним узагальненням результатів дослідження, проведеної співбесіди із ОСОБА_1 , виявлене бажання звільнитися від стресу, позбутися конфліктів та розбіжностей. Існуюча ситуація є травматичною для нього. Важливим для ОСОБА_1 є досягнення стійкого і спокійного стану, в якому він міг би звільнитися від тривоги. Існуючи відносини з оточуючими не задовільні - із - за цього ОСОБА_1 почувається тривожним та незахищеним.
За результатами дослідження, у позивача ОСОБА_1 , визначено наявність високої тривожності, яка полягає в ознаках глибокої емоційної травматизації, які призвели до порушення активного соціального функціонування його як особистості та виникнення яких напряму пов`язані із досліджуваними подіями, а саме заподіяння шкоди внаслідок вчинення злочину 03.04.2014 р. відповідачем ОСОБА_2 .
На фоні довготривалих переживань та з урахуванням вікової статі, ОСОБА_1 продовжує переживати фізичний недуг, перенапруження та емоційні проблеми, які прийняли серйозну форму: самоповага знизилася, цілеспрямованість і сила волі, які необхідні для того, щоб боротися з існуючими труднощами, ослаблені, життєстійкість і здатність протистояти опору пригнічені надмірним стресом. Задля поліпшення стану, йому необхідна спокійна обстановка, допомога та підтримка.
Проведений аналіз психодіагностичного дослідження, наданої інформації щодо ситуації яка вивчалась, привів до висновку, досліджувана ситуація, є психотравмуючою для ОСОБА_1 та з психологічної точки зору йому завдані страждання, моральна шкода.
Психологічний вплив психотравмуючої ситуації має для ОСОБА_1 глибокий та тривалий характер, який обумовлений тривалими за часом моральними та фізичними стражданнями через що порушено життєві зв`язки унаслідок неможливості продовження звичного активного життя та плину буття особистості, відносин з оточенням та приватному житті, розладом емоційної та вольової сфери, з допущенням обмеження прав і свобод та приниженням честі і гідності як громадянина.
ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) через умови ситуації, а саме з обставин вчинення злочину ОСОБА_2 та стали причинно-наслідковим зв`язком для визначення орієнтовного розміру відшкодування моральних страждань.
У відповідності до розрахункової таблиці відносних одиниць переліку, матеріальних еквівалентів розмірів компенсації презюмованої моральної шкода Методики психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань осіб та відшкодування моральної шкоди (14.1.75) та з урахуванням обставин та висновку експертної комісії ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» №172/18 від 21.06.2018, відповідатиме соціальне психологічним аспектам: «Спричинення шкоди здоров`ю середньої тяжкості».
За результатами проведеного дослідження, узагальненням матеріалів та за Методикою психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань осіб та відшкодування моральної шкоди, рекомендований розмір грошової компенсації завданої ОСОБА_1 , моральної шкоди, може дорівнювати грошовому еквіваленту у 243 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом та незалежно від того що злочин вчинено 03.04.2014 року. (т.1 а.с.153-158)
Допитана  у  судовому засіданні експерт ОСОБА_8  підтримала висновки зазначеної експертизи, суду пояснила, що при проведенні експертизи нею було вивчено матеріали цивільної справи, що надані судом, в тому числі медичні документи, вона безпосередньо тестувала досліджуваного  ОСОБА_1 , й на підставі зазначеного   зроблено відповідні висновки. Основне для її висновку - це висновок судово-медичної експертизи, якою встановлені тілесні ушкодження  ОСОБА_1 . При визначенні розміру моральної шкоди нею застосовувалась спеціальна формула, й це є рекомендованою сумою - в експертизі зазначено «може дорівнювати».  

Мотиви апеляційного суду 

       Спірні правовідносини виникли за наслідком заподіяння відповідачем шкоди позивачу, що спричинило і завдало не тільки ушкодження здоров`ю середньої тяжкості, але і вплинуло на триваючий незадовільний моральний стан потерпілого, позивача в справі.

       Відповідач ОСОБА_2 підстави заподіяння шкоди та її наявність не заперечує, не погоджується з мотивами суду з приводу визначеного розміру відшкодування. Визнає суму відшкодування 5000 грн.

       Позивач заявив про відшкодування шкоди у розмірі 567 500 грн, судовим рішенням стягнуто 100 000,00 грн. Рішення суду позивачем не оскаржене, а відповідач просить зменшити розмір відшкодування. 

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.  Це означає, що потерпіла особа має право на відшкодування завданої шкоди (як матеріальної, так і моральної). Шкода може бути відшкодована як за рахунок винної особи, так і, у певних випадках, за рахунок держави. 

Відшкодування фізичною особою шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, може здійснюватися добровільно або примусово. Добровільно - це коли особа, яка заподіяла шкоду, відшкодовує її за власним бажанням на будь-якій стадії кримінального провадження.  Примусово - це коли відшкодування здійснюється на підставі судового рішення, або в окремих випадках, за рахунок державного бюджету, якщо винуватця не встановлено або він є неплатоспроможним

Забезпечення прав потерпілих від кримінальних правопорушень є одним із ключових завдань правової системи України. Важливим аспектом такого забезпечення є ефективне та своєчасне відшкодування майнової шкоди фізичним особам, яким було завдано збитків унаслідок злочинних дій.

Правом вимагати відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, наділена особа, яка зазнала внаслідок його вчинення шкоди - матеріальної, фізичної та (або) моральної. 

Доказом, який підтверджує винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слугує обвинувальний вирок суду, а наявність шкоди може підтверджуватися висновками експертиз (судово-медичної, судово-психологічної та інших), показаннями потерпілої особи, її родичів, близьких осіб; договорами про надання медичних послуг, платіжними та розрахунковими документами, у яких зафіксовано витрати на лікування тощо.

Переконливішого доказування наявності моральної шкоди доцільним є проведення психологічної експертизи, за результатами якої можна встановити, чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи; та який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду). Непроведення психологічної експертизи у цій категорії правопорушень не спростовує заявлене потерпілою особою заподіяння моральної шкоди, однак може вплинути на її розмір.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). 
 Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Щодо відповідача ОСОБА_2 , то ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2020 року його  звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014120180000090 від 04.04.2014 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КК України - закрито. Своє рішення суд мотивував тим, що злочин за яким обвинувачується ОСОБА_2 є нетяжким злочином, та з моменту скоєння злочину минуло більше п`яти років. Перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, а тому суд прийшов до переконання, що заява обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак її слід задовольнити та звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, закривши щодо нього кримінальне провадження за ч.1 ст. 122 КК України.
Колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного від 20.04.2021р апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2021 року щодо ОСОБА_2 , без зміни.
Як зазначено в правовій позиції, викладеній у постанові ВС від 25.02.2020 р. №599\595\18 нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Достовірно встановлено і не заперечується відповідачем, за наслідком кримінального та цивільного провадження (межі оскарження), що ОСОБА_1 спричинено шкоду внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , яка мала місце 03.04.2014 р, та внаслідок якої ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
У зв`язку з чим ОСОБА_1 зазнав фізичного болю, душевного страждання, ушкодження здоров`я. Отримані тілесні ушкодження безумовно вплинули на життєві зв`язки позивача та потребували додаткових зусиль, необхідних для організації свого життя як у побуті, так і на роботі, у зв`язку з отриманим фізичним ушкодженням. 
Позивачу заподіяний значний та тривалий фізичний біль, він переживає емоційний стрес, розлад здоров`я, вимушений лікуватися. 
Ухвалою Компаніївський районний суд Кіровоградської області від 04.02.2022 р в межах даної цивільної справи призначена судову психологічна експертиза. Проведення експертизи доручено експерту-психологу Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлені наступні питання: які індивідуально-психологічні особливості має позивач ОСОБА_1 , враховуючи його вік? Чи є у потерпілого, позивача ОСОБА_1 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (заподіяння шкоди внаслідок вчинення злочину 03.04.2014 р відповідачем ОСОБА_2 ), чи сталися зміни внаслідок досягненням ОСОБА_1 похилого віку на час проведення експертизи? Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи ОСОБА_1 ? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання, моральна шкода? Чи спричиненні ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов ситуації (обставин вчинення злочину ОСОБА_2 ), що досліджуються у справі? Який можливий розмір становить грошова компенсація за завданні страждання (моральну шкоду) з урахуванням того, що злочин вчинено 03.04.2014 року? 
Таким чином на підтвердження впливу кримінальних подій та тривалості і обсягу спричинення моральної шкоди є доказ у справі, який прийнятий та оцінений судом першої інстанції, висновок судово психологічної експертизи №581/22-27 від 07.11.2022 р, згідно якої досліджувана ситуація (події внаслідок вчинення злочину 03.04.2014 р. відповідачем ОСОБА_2 ), є психотравмуючою для ОСОБА_1 , з психологічної точки зору йому завдані страждання, моральна шкода.
На фоні довготривалих переживань та з урахуванням вікової статі, ОСОБА_1 продовжує переживати фізичний недуг, перенапруження та емоційні проблеми, які прийняли серйозну форму: самоповага знизилася, цілеспрямованість і сила волі, які необхідні для того, щоб боротися з існуючими труднощами, ослаблені, життєстійкість і здатність протистояти опору, пригнічені надмірним стресом. Задля поліпшення стану, йому необхідна спокійна обстановка, допомога та підтримка.
Згідно зазначеної ситуації психологічний вплив психотравмуючої ситуації має для ОСОБА_1 глибокий та тривалий характер, який обумовлений тривалими за часом моральними та фізичними стражданнями через що порушено життєві зв`язки унаслідок неможливості продовження звичного активного життя та плину буття особистості, відносин з оточенням та приватному житті, розладом емоційної та вольової сфери, з допущенням обмеження прав і свобод та приниженням честі і гідності як громадянина.
ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) через вчинення злочину ОСОБА_2 , що стало причинно-наслідковим зв`язком для визначення орієнтовного розміру відшкодування моральних страждань.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування, керуючись засадами цивільного законодавства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, визначив у відшкодування шкоди 100 000 грн. 
З таким висновком повністю погоджується колегія суддів.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.п.3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі №607/11755/20 (провадження №61-13672св21). 
ОСОБА_1 у суді вказував, що після бійки, через сильний фізичний біль, він знепритомнів. Не зміг продовжити працювати, в нього піднявся тиск, боліло в грудях в області серця. Через побиття він звернувся до лікарні та поліції. Втратив працездатність. Тривалий період лікувався й лікується дотепер. Рука сильно боліла, без ліків не міг нічого робити. Його життя кардинально змінилося, оскільки після перелому руки, перестав бути опорою для своєї родини, потребував допомоги рідних у побуті, не міг сам одягнутись, поголитись, постійно відчував біль. Він страждав через таку безпорадність, його рідні вимушені були робити всю чоловічу домашню роботу самі. Це додатково доставляло йому страждань.
Після загоєння перелому, рука продовжувала боліти, дотепер повністю не розгинається та не піднімається вгору. Він не може вгорі сам поправити собі одяг, постійно просить дружину допомогти йому в цьому. Страждає через свою безпорадність. Болі у місці перелому стали хронічними, через що він на постійній основі вживає знеболювальні. Періодично всі ці роки лікується, проходить санаторно-курортне лікування. 
До 03.04.2014 р. самостійно обробляв орендовану ним землю - здійснював особисто весь цикл вирощування сільськогосподарських культур. Після 03.04.2014 р працювати самостійно вже не міг, тому йому допомагали його діти, родичі, друзі, а також винаймав інших одноосібників, фермерів для виконання сільськогосподарських робіт, у зв`язку з чим має додаткові затрати, які б ніколи не ніс, якби рука не була неушкоджена.
Після завершення лікування працездатність відновилась не повністю, для роботи потрібен більший проміжок часу, він повинен робити перерви для зняття болю, прийому ліків, для відновлення сил тощо.
Протягом судових проваджень відповідач продовжує глузувати з нього, не визнав вину, не перепросив. 
Визначаючи розмір грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що протиправними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я та негативних наслідків (необхідності лікування, неможливості виконувати свою роботу в тих обсягах, які існували до перелому, неможливість в повній мірі обслуговувати себе самостійно тощо), у позивача порушені нормальні життєві зв`язки, відбулися та тривають вимушені зміни звичайного способу життя, виникла необхідність у додаткових зусиллях для відновлення та організації нормального способу життя. Тому, враховуючи глибину та тривалість фізичних і душевних страждань ОСОБА_1 , перенесений стрес, суд правильно визначився з заявленим позовом, задовольнив вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. Саме таку суму суд виснував як співмірною заподіяній моральній шкоді потерпілому. Суд врахував висновок експерта та пояснення у суді експерта ОСОБА_9 . 
Позивач з таким розміром відшкодування погодився, апеляційна скарга позивача повернута судовою ухвалою, з підстав викладених у мотивувальній частині ухвали. 
Доводи відповідача в апеляційній скарзі і загалом у справі, між собою суперечливі, з одного боку він просить зменшити відшкодування до 5 000,00 грн, з іншого вказує, що його вина не доведена, докази ОСОБА_1 у кримінальній справі є сумнівними і він не погоджується з винністю. 
Такі заперечення не ґрунтуються на достатніх доказах справи, зведені до незгоди з судовим рішенням та хибним обґрунтуванням. 
У кримінальній постанові апеляційного суду встановлено, що звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строку давності, є нереабілітуючою підставою, та однією з умов його застосування є згода обвинуваченого, отже цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора, або захисника. Відповідно до оскаржуваного рішення та наявної в матеріалах кримінального провадженнях заяви, ОСОБА_2 погодився із закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. З тексту постанови також вбачається про перебування ОСОБА_2 понад рік у розшуку. 
Позиція відповідача не становить наведення достатніх та належних заперечень щодо відсутності його вини у заподіянні шкоди. Натомість матеріали справи доводять обгрунтованість підстав позову. Більш того, у відзиві відповідач вказав про часткове задоволення позовних вимог та визначення стягнення у 5000,00 грн.
Загальний висновок 
Місцевий суд з дотриманням приписів процесуального законодавства встановив фактичні обставини спору, правильно визначився з правовідносинами сторін, та правовими нормами, які підлягають застосуванню до виниклих правовідносин, вирішив справу відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до статті 375 ЦПК України. 
Судові витрати
Вирішені судом у порядку ст. 141 ЦПК судові витрати, у тому числі правнича допомога, не становлять межі оскарження, у зв`язку з чим висновок суду в цій частині апеляційним судом, не здійснюється. 
У звязку з незмінністю судового рішення, перерозподіл судових витрат не ваідбувається. 
       Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
У Х В А Л И В :
        
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2025 року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя          Л. М. Дьомич
Судді                  О. Л. Дуковський 
                        О. А. Письменний