ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7297/25 Справа № 216/888/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг        

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони
позивач - Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення  Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області  від  17 квітня 2025 року, ухвалене суддею Кузнецовим Р.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.11.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір №2552710-207 про надання кредиту «Зручна готівочка Максимум», згідно з умовами якої відповідач отримав кредит в  сумі 52 450,00 грн на строк 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту 4,9%. 
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже, позивач, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. 
В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Як наслідок, станом на 28.01.2025, заборгованість за Заявою-договором №2552710-207 становить 139 675,13 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 49 710,41 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. простроченим) – 12,97 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) – 89 951,75 грн.
Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед АТ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором, яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №2552710-207 від 22.11.2021 у розмірі 49 723,38 грн (сорок дев`ять тисяч сімсот двадцять три гривні, 38 копійок), яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 49 710,41 грн (сорок дев`ять тисяч сімсот десять гривень, 41 копійка) та заборгованості по відсоткам у розмірі 12,97 грн (дванадцять гривень 97 копійок).
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 862,36 грн (вісімсот шістдесят дві гривні, 36 копійок).
Позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі АТ «ТАСКОМБАНК», посилаючись на незаконність судового рішення у відмовленій частині позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати у цій частині, ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.
При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив важливий доказ, а саме підписану відповідачем Заяву – договір №2552710-207 від 22.11.2021 з додатком №1 (графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит), тому суд помилково й необґрунтовано зробив висновок, що підстави для нарахування та стягнення комісії не доведені. Вказує, що матеріалами справи доведено, що при укладені між сторонами спірного кредитного договору у письмовій формі було досягнуто усіх істотних умов цього договору, в тому числі щодо розміру комісії за обслуговування кредитом – 4,9% щомісячно.
Окрім того, позивач зазначає, що розрахунок заборгованості та виписка з клієнтських рахунків є належним доказом по справі, оскільки є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком у позовній заяві та є належними доказами існування саме вказаної суми боргу.
11 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Москвічова А.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, оскільки його подано з пропуском встановленого в ухвалі про відкриття апеляційного провадження строку та відсутнє клопотання про поновлення зазначеного строку.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 22.11.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір №2552710-207 про надання кредиту «Зручна готівочка Максимум», згідно з умовами якої відповідач отримав кредит в  сумі 52 450,00 грн на строк 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом 0,01% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту 4,9%. 
Відповідно до п. 11.1. кредитного договору позичальник просив надати йому кредит, шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п.1.1.1, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України – на власні потреби у сумі 52 450,00 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК». 
Відповідно до р. 2 Кредитного договору позичальник:
- акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до них (п.1.1 кредитного договору); просив Банк надати кредит, згідно інформації, наведеної вище у кредитному договорі (п.1.1 Кредитного договору); погодився з тим, що він зобов`язаний повертати кредит щомісячно згідно з графіком платежів згідно Додатку №1 до кредитного договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в Додатку №1 до цієї Заяви-договору (п.5.2 Кредитного договору); підтвердив, що він ознайомлений із змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови Заяви-договору та Договору є зрозумілими для Позичальника, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні (п.2. 2 кредитного договору).
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою.
АТ «ТАСКОМБАНК» свої зобов`язання, щодо надання кредиту виконало, проте, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 139 675,13 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 49 710,41 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. простроченим) – 12,97 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) – 89 951,75 грн.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги Банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49 710,41 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 12,97 грн, виходив з їх доведеності та обґрунтованості належними та допустимими доказами.
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 89 951,75 грн, суд першої інстанції з урахуванням положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», виходив з того, що умови кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними та такими, що задоволенню не підлягають.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами сторони позивача викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч.1 ст.627 ЦК України)
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд першої інстанції, встановивши відсутність оплати за кредитом з боку відповідача, дійшов вірного висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 49 710,41 грн. 
Також, суд встановив, що за умовами кредитного договору сторони визначили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, а саме: 0,01% річних.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. 
Припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. 
Такий правовий висновок узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 06.02.2019 року по справі №175/4753/15ц.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі- 12,97 грн, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами узгоджено умови про стягнення процентів за користування кредитом у визначеному у Договорі розмірі, сума заборгованості наведена у розрахунку заборгованості відповідачем не спростована.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року по справі №496/3134/19 зазначила наступне.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 1.4 Заяви-договору про надання споживчого кредиту №2552710-207 передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9%, проте Банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде стягуватись комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації, щодо обслуговування кредитної заборгованості.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. 
Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.
Отже, з урахуванням положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» суд першої інстанції дійшов правильного й обгрунтованого висновку про те, що умови кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 89 951,75 грн, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Перевіривши справу та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат немає, тому понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ним.
Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення.
Рішення  Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області  від  17 квітня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 18 серпня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: