ПОСТАНОВА                                                                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 824/131/23
провадження № 61-5985ав25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
за участю секретаря судового засідання Каракохи В. О.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2;
суб`єкт, дії якого оскаржуються, - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Верховного Суду (проспект Повітряних Сил, 28, м. Київ) апеляційну скаргу представникаприватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 - адвоката Кусого Андрія Васильовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року у складі судді                             Лапчевської О. Ф. у справі за скаргою стягувача - приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про скасування постанови про відвід у виконавчому провадженні та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст вимог скарги
 
У січні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області (далі - приватний виконавець) ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В.,                у якій просив поновити строк на подання скарги; визнати протиправними дії приватного виконавця Маковецького З. В. щодо винесення постанови про відвід у виконавчому провадженні від 16 грудня 2024 року ВП № НОМЕР_1; скасувати постанову про відвід у виконавчому провадженні від 16 грудня 2024 року ВП                            № НОМЕР_1; визнати протиправними дії приватного виконавця Маковецького З. В. щодо повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16 грудня 2024 року; скасувати повідомлення                                  приватного виконавця Маковецького З. В. від 16 грудня 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати прийняти його до виконання і винести постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 8 240000 000262 89178 про стягнення з  ОСОБА_1 на користь приватного виконавця ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 10 000,00 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Обґрунтовуючи вимоги скарги, приватний виконавець ОСОБА_2 посилався на те, що вказані рішення прийняті на виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 824/131/23, виданого Київським апеляційним судом 26 липня 2024 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 10 000,00 грн.
 
Заявник вважає дії приватного виконавця Маковецького З. В. протиправними, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає повернення виконавчого документа без прийняття до виконання через конфлікт інтересів чи самовідвід. Приватний виконавець Маковецький З. В. не мав права виносити постанову про відвід без відкриття виконавчого провадження, оскільки стаття                       23 Закон України «Про виконавче провадження» застосовується лише в межах уже відкритого провадження. Заява про самовідвід є необґрунтованою, оскільки приватний виконавець Маковецький З. В. не конкретизував приватний інтерес, який спричиняє конфлікт інтересів. Заявник заперечує наявність дружніх чи позаробочих відносин із приватним виконавцем Маковецьким З. В., які могли б свідчити про конфлікт інтересів.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2025 року відмовив у задоволенні скарги. 
 
Суд мотивував ухвалу тим, що доводи ОСОБА_2 щодо протиправності дій приватного виконавця Маковецького З. В. не знайшли підтвердження, оскільки законодавство не вимагає обов`язкового відкриття виконавчого провадження для реалізації права на самовідвід. Отже, дії приватного виконавця Маковецького З. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,                    як і власне повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу, у зв'язку із самовідводом, є правомірними та відповідають Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У травні 2025 року представник приватного виконавця ОСОБА_2 - адвокат Кусий А. В. подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.
 
Апеляційна скарга мотивована неврахуванням судом того, що суд, розглядаючи скаргу, серед іншого, посилався на пункт 7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України                     від 02 квітня 2012 року № 512/5, який стосується того, коли виконавець може передати виконавчий документ, проте не стосується того, що до відкриття провадження виконавець може заявити самовідвід.
 
Також суд, застосовуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», не врахував, що в ньому не передбачено повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання через наявність конфлікту інтересів виконавця із стягувачем та заявлення самовідводу.
 
Крім того, в постанові про самовідвід у виконавчому провадженні від 20 грудня         2024 року приватний виконавець посилався на частину четверту статті 5, статтю 23 Закону України «Про виконавче провадження», проте статтю 23 вказаного Закону не можна застосовувати на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки ця стаття виключає відводи саме у виконавчому провадженні.
 
На думку заявника, якщо приватний виконавець вирішив заявити самовідвід то він мав спочатку відкрити виконавче провадження і тільки після цього винести постанову про самовідвід, як це прямо передбачено Законом.
 
У травні 2025 року приватний виконавець Маковецький З. В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на те, що судове рішення є законним                                                і обґрунтованим, просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
 
У липні 2025 року представник приватного виконавця ОСОБА_2 - адвокат Кусий А. В. подав до Верховного Суду додаткові письмові пояснення.
 
Рух справи 
 
Верховний Суд ухвалою від 19 травня 2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою і надав сторонам строк для подання відзиву. Витребував                           з Черкаського апеляційного суду матеріали справи.
 
30 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Верховний Суд ухвалою від 25 червня 2025 року призначив справу до розгляду.
 
Позиція осіб, які брали участь у розгляді справи
 
Представник приватного виконавця ОСОБА_2 - адвокат Кусий А. В. просив задовольнити апеляційну скаргу. 
 
Приватний виконавець Маковецький З. В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. 
 
Фактичні обставини справи
 
Суд встановив, що 26 липня  2024 року Київський апеляційний суд видав виконавчий лист у справі № 824/131/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 10 000,00 грн.
 
05 серпня 2024 року на адресу приватного виконавця Маковецького З. В. стягувач надіслав заяву про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання вказаного виконавчого листа.
 
16 грудня 2024 року приватний виконавець Маковецький З. В. прийняв постанову про самовідвід у виконавчому провадженні (а. с. 16-18).
 
16 грудня 2024 року приватний виконавець Маковецький З. В. склав повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.                     У цьому повідомленні зазначено, що воно прийняте у зв`язку з тим, що виконавець 16 грудня 2024 року заявив самовідвід, наслідком якого є повернення виконавчого документа стягувачу або передання його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.
 
Приватний виконавець Маковецький З. В. обґрунтував наявність потенційного конфлікту інтересів, посилаючись на давні дружні та позаробочі відносини                                     з ОСОБА_2.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
У частині другій статті 24, частині другій статті 351 ЦПК України визначено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
 
Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню                          з таких підстав.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи                           в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Звертаючись до апеляційного суду як суду першої інстанції зі скаргою, та до Верховного Суду як суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, приватний виконавець ОСОБА_2 зазначав, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з тих підстав, що виконавець Маковецький З. В. заявив самовідвід, є протиправним, оскільки у разі самовідводу виконавця Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Також посилався на те, що без відкриття виконавчого провадження приватний виконавець       Маковецький З. В. не мав права виносити постанову про самовідвід, адже всі дії мав би вчиняти у виконавчому провадженні.
 
У частині третій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні                            у приватного виконавця; в інших випадках, передбачених законом; при поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.
 
Частиною четвертою статті 5 вказаного Закону визначено обставини, за наявності яких державний/приватний виконавець не може виконувати рішення.
 
Так, відповідно до пункту 3 цієї частини виконавець не може виконувати рішення, якщо він, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів.
 
У частині п`ятій цієї статті встановлено право стягувача за його заявою передати виконавчий документ від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача. З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.
 
У випадку самовідводу приватного виконавця він зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу або передати його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби. Постанова приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.
 
В пункті 7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зазначено, що до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).
 
У випадку самовідводу приватного виконавця виконавчий документ повертається стягувачу або передається за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.
 
Отже, системний аналіз наведених норм закону свідчить про таке:
частина третя статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає окремі випадки, за яких приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а частина четверта - обставини, наявність яких унеможливлює виконання приватним виконавцем рішення;
у частині четвертій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», яка застосовується у системному зв`язку зі статтею 23 цього Закону, законодавець на підставі імперативних приписів визначив обов`язок приватного виконавця заявити самовідвід у разі виявлення обставин, що свідчать про наявність реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача;
такому обов`язку приватного виконавця кореспондує право на повернення виконавчого документа стягувачу або передачу за його згодою іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби. Наведений припис деталізовано у пункті 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яким визначено право стягувача до відкриття виконавцем виконавчого провадження заявити про передачу виконавчого документа від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби.
 
Таким чином, з`ясування обставин щодо наявності реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача відбувається під час надходження заяви про примусове виконання рішення у порядку, визначеному статтями 4, 5, 23 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком якого може бути вирішення питання приватним виконавцем про самовідвід, що вчиняється у формі постанови, яка може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.
 
З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.
 
Право стягувача на оскарження постанови приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі спрямоване на недопущення безпідставного усунення виконавця від виконання рішення і відповідає таким засадам виконавчого провадження, як обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність, а також розумність строків виконавчого провадження та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватних виконавців.
 
Із матеріалів справи відомо, що приватний виконавець ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця Маковецького З. В. із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просив вчинити всі необхідні дії для примусового виконання виконавчого листа № 824/131/23, виданого 26 липня 2024 року Київським апеляційним судом.
 
16 грудня 2024 року приватний виконавець Маковецький З. В. прийняв постанову про самовідвід, після чого у зв`язку із самовідводом прийняв повідомлення                                      від 16 грудня 2024 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання. 
 
Як на правову підставу повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання приватний виконавець Маковецький З. В. послався на пункт 2 частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Водночас, заявник не навів доказів, які свідчили би про незаконність дій виконавця Маковецького З. В. щодо прийняття рішення про самовідвід.
 
При цьому суд, відмовляючи в задоволенні скарги, правильно врахував висновки Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року, ухваленій у цій справі, де було підтверджено право виконавця на самовідвід за наявності потенційного конфлікту інтересів.
 
Посилання заявника щодо незаконності дій приватного виконавця                       Маковецького З. В. не знайшли підтвердження, оскільки законодавство не вимагає обов`язкового відкриття виконавчого провадження для реалізації права на самовідвід.
 
Вищевказане дає підстави для висновку, що дії приватного виконавця Маковецького З. В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, як і саме повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу у зв'язку із самовідводом, відповідають Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, приймаючи повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі постанови про самовідвід, приватний виконавець Маковецький З. В. діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», визначених у пункті 2 частини третьої статті 5 та частині третій статті 23.
 
Таким чином, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги,                      а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального                                               і процесуального права.
 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,        а ухвала суду - без змін.
 
Керуючись статтями 24, 259, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 - адвоката Кусого Андрія Васильовича залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною                                      і оскарженню не підлягає. 
 
Повний текст постанови складений 04 серпня 2025 року.
 
Судді:  	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко 	
 	 	
 	М. Ю. Тітов