Справа № 308/10719/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 травня 2025 року м. Ужгород

       Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
       головуючого Собослоя Г.Г.,
       суддів:Мацунич М.В., Джуга С.Д.,
       за участю секретаря Ормош О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну представниці ОСОБА_1  - адвокатки Деменкової Євгенії Сергіївни на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області: Лукеча Олександр Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и л а :
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», третя особа без самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинений 16.06.2021 року за реєстровим №11807 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в рахунок примусового стягнення заборгованості в розмірі 30950,00 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за позовну заяву та заяву про забезпечення позову у розмірі 1696,00 грн.
В задоволенні вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не надано до суду розрахунок наданих послуг з їх детальним описом, а відтак не підтверджено фактично понесених витрат на правничу допомогу у сумі 10 484,48 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Деменкова Є.С., оскаржив таке в апеляційному порядку. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу надано договір від 02.12.2024 про надання правової допомоги, копію розрахункової квитанції на суму 10484,48, з яких 10 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу, а 484,48 – витрати на сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову. Вказані документи отримав відповідач. Клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідач не заявляв, а отже, з урахуванням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 10 000, грн, які входять до складу судових витрат позивача. Вказує на те, що договором про надання правової допомоги від 02.12.2024 передбачено, що позивач сплачує адвокату гонорар у день укладення договору. Сума судових витрат є фіксованою, ці витрати, як на день звернення до суду, так і на теперішній час складає 10 000 грн. Надана суду розрахункова квитанція від 02.12.2024 на суму 10 000 грн є належним та допустимим доказом, оскільки законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документу. Зазначає, що при визначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Посилаючись на вищезазначене та висновки Верховного Суду від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19 та Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 гривень.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судові повістки були доставлені до електронних кабінетів сторін та їх представників (а.с. 147-150). 
Філіпцов С.О. заявою від 20.05.2025 просив розглянути справу у його відсутності. Просив апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі. Приватний виконавець Лукеча О.В. просив розгляд справи провести без його участі та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів справи. 
Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції за відсутності осіб, які беруть участь у справі, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Встановлено, що у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2024 та 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.
02.12.2024 адвокат Деменкова Є.С. вступила до участі у справі як представниця позивача та подала клопотання про забезпечення позову та про проведення судового засідання у режимі ВКЗ поза межами приміщення суду.
09.12.2024 до початку розгляду справи по суті адвокат Деменкова Є.С. подала заяву про долучення до матеріалів справи копію договору від 02.12.2024 про надання правничої допомоги, копію розрахункової квитанції на суму 10 484,48 грн., квитанції про направлення цих документів іншим учасникам справи, посилаючись на те, що у позивача з`явився представник, позивач поніс судові витрати (а.с.72-94).
Відповідно до п. 3.2. Розділу ІІІ Договору про надання правової допомоги від 02.12.2024, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Деменковою Є.С. гонорар адвоката складає: 10 484,48 грн, у тому числі судовий збір за заяву про забезпечення позову у справі № 308/10719/24 (а.с.76-80). 
Відповідно до копії розрахункової квитанції від 02.12.2024 адвокат Деменкова Є.С. одержала від ОСОБА_1 10.484,48 грн (а.с.82).
18.12.2024 стороною позивача подано заяву, в якій зокрема порушено питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 484,48 грн (а.с.97-109). Копію цієї заяви з додатками 18.12.2024 доставлено до електронного кабінету інших учасників справи (а.с. 108, 109).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. […] Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. […] за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70 - 72) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
Розмір гонорару визначається за погодження адвоката з клієнтом та може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21)
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі «East / West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19).
Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19).
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовуються, виходячи з конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу, і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
З урахуванням наведного, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
Оскільки гонорар адвоката визначено у формі фіксованого розміру, а не погодинної оплати, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено фактично понесених витрат на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи не було додано розрахунок наданих послуг з їх детальним описом, не відповідають вимогам закону, відповідно до якого при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши документи, надані представником позивача в обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу, здійснивши аналіз доводів заявника, а також співмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом обсягом робіт, дійшов висновку про те, що заявлені витрати на суму 10 000,00 грн є непідтвердженими, неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (з огляду на обсяг поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, участь адвоката в судових засіданнях), не відповідають критерію розумності їх розміру та критерію реальності адвокатських витрат. У зв`язку з цим наявні підстави для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Колегія суддів вважає, що розмір таких витрат слід визначити у сумі 5 000 грн.
Оскільки гонорар адвоката визначено у формі фіксованого розміру, а не погодинної оплати, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено фактично понесених витрат на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи не було додано розрахунок наданих послуг з їх детальним описом, не відповідають вимогам закону, відповідно до якого при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно відмови у стягненні витрат на правничу допомогу не відповідають фактичним обставинам справи, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2024 в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн.
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2025 року, скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити з даної вимоги нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця Деменкова Євгенія Сергіївна, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (01000, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 5 000 гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.
Головуючий
Судді