ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 р.	Справа № 440/12430/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2025, (головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, повний текст складено 04.04.25) по справі № 440/12430/24
за позовом            фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до           Головного управління ДПС у Полтавській області   
про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП                      ОСОБА_1 ,  позивач) звернувся з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.10.2024 №00138912405, №00138862405, №00138902405, №00138872405, №00138892405, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2024 №Ф-00138842405; рішення №00138852405 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.10.2024 Головного управління ДПС у Полтавській області. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Податкові повідомлення-рішення №00138912405 від 02.10.2024 року про донарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб; №00138902405 від 02.10.2024 року про донарахування військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-00138842405 від 02.10.2024 року; рішення №00138852405 від 02.10.2024 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не донарахованого єдиного внеску - визнано протиправними та скасовано в повному обсязі.
Податкове повідомлення-рішення №00138892405 від 02.10.2024 року про застосування штрафу з податку на додану вартість - визнати протиправним та скасувати в частині штрафу на загальну суму 10 106,88 грн. В решті вказане рішення залишено без змін.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Полтавській області частину витрат зі сплати судового збору у загальній сумі 16 351,20 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 10 000, 00 грн.
Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило таке рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування вимог скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права (в частині задоволення позовних вимог). 
Зазначає, що ФОП ОСОБА_1 зареєстровано податкові накладні після граничного строку в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок чого порушено п.201.1 ст.201 ПК України .
Вказує, що зменшений розмір штрафних санкцій може бути застосований лише щодо податкових накладних, складених та зареєстрованих несвоєчасно після набрання чинності Законом №2876-IX або до накладних, строк реєстрації яких не скінчився станом на день набрання чинності цим Законом (08 лютого 2023 року). 
Крім того, зазначає, що платник податку звільняється від відповідальності лише якщо існуватиме підтвердження неможливості виконання зобов`язання у визначеному законодавством порядку, та за умови реєстрації відповідних податкових накладних у ЄРПН до 15.07.2022. Наразі відсутнє підтвердження неможливості позивача своєчасно зареєструвати податкові накладні, тому вважає доводи позивача необґрунтованими. 
Окрім того, посилається на порушення норм процесуального права (ст.ст. 72, 90, 242 КАС України). 
ФОП ОСОБА_1  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що в скарга відповідача не спростовує висновків суду першої інстанції, просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Крім того, ФОП ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких додатково обґрунтував свою правову позицію у даній справі.
Відповідно до ч.4 ст.229, ч.1 ст.308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням вимог ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, а саме в частині задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що  позивач зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця, є платником податку на додану вартість та перебуває на обліку у відповідача. 
Головним управління ДПС в Полтавській області проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, за результатами якої складено акт від 11.09.2024 №12230/16-31-24-05-01/ НОМЕР_1 (том 1, а.с. 49-93).
За висновками акту перевірки зазначено про порушення позивачем, зокрема :
1) пп.16.1.2 п.16.1 ст.16 п.177.10 ст.177 ПК України, наказу Міндоходів від 16.09.2013 року №481 зареєстрованого Міністерством юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218 “Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення” та ст.128 п.6 Господарського кодексу України, порядку ведення книги  обліку доходів та витрат, що призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019 роки перекручених даних в зв`язку з заниженням загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності та завищенням вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу у сумі 5648154,49 грн., а саме за 2018 рік у сумі 3508509,53 грн. та за 2019 рік у сумі 2139644,96 грн.; 
2) п.177.2 пп.177.4.5 п. 177.4 ст.177 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 1016667,82 грн., а саме за 2018 рік у сумі 631531,72 грн., за 2019 рік у сумі 385136,10 грн.;
3) п.2, ч.1 ст.7 та ч. 5 ст.8 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 118 300,68 грн. в т.ч. за 2018 рік у сумі 57079,32 грн. та за 2019 рік у сумі 61221,36 грн.;
4) пп. 14.1.36, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп. “г” п. 198.5, п.198.6 ст. 198, п. 201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 1050984 грн., у т.ч. вересень 2018 на суму 6334 грн., грудень 2020 на суму 302232 грн., березень 2021 на суму 1856 грн., жовтень 2021 на суму 250 грн., грудень 2021 на суму 18091 грн., листопад 2022 на суму 2967 грн., грудень 2022 на суму 129606 грн., грудень 2023 на суму 589648 грн.
5) пп. “г” п. 198.5 ст. 198, п.201.1 ст. 201 ПК України № 2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями, а саме відсутня реєстрація податкових накладних в ЄРПН на загальну суму обсягу постачання (без податку на додану вартість) 5197883,23 грн.;
6) п.201.1 ст.201 ПК України порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних;
7) п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4,п.п1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 847 22,31 грн. в т.ч. 52 627,64 грн. за 2018 рік, 32 094,67 грн. за 2019 рік;
На підставі акта від 11.09.2024 №12230/16-31-24-05-01/2838713376 відповідачем прийнято:
1) податкові повідомлення-рішення від 02.10.2024:
- №00138912405, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб на 1 270 834,78 грн., у т.ч.: за податковими зобов`язаннями - на 1 016 667,82 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - на 254 166,96 грн. (том 1, а.с.29-30);
- №00138862405, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на додану вартість на 1 313 730 грн., у т.ч.: за податковими зобов`язаннями - на 1 050 984,00 грн, за фінансовими санкціями - на 262 746,00 грн. (том 1, а.с.32-33);
- №00138902405, яким збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на 105 902,89 грн. у т.ч.: за податковими зобов`язаннями - на 84 722,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - на 21 180,58 грн. (том 1, а.с.35-36);
- №00138872405 про застосування штрафу у сумі 13 600 грн. (том 1, а.с.24);
- №00138892405, яким застосовано штраф у сумі 10 297 грн. 04 коп. (том 1, а.с.26-27);
2) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2024 за №Ф-00138842405 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 118 300,68 грн. (том 1, а.с.38);
3) рішення від 02.10.2024 №00138852405 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 59 150,34 грн. (том 1, а.с.39).
Позивач, не погоджуючись із прийнятими відповідачем у відношенні нього рішеннями, звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення №00138912405 від 02.10.2024 року про донарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб; №00138902405 від 02.10.2024 року про донарахування військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-00138842405 від 02.10.2024 року; рішення №00138852405 від 02.10.2024 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не донарахованого єдиного внеску підлягають визнанню протиправними та скасованню в повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення №00138892405 від 02.10.2024 року про застосування штрафу з податку на додану вартість визнанню протиправним та скасуванню в частині штрафу на загальну суму 10 106,88 грн. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпункт 16.1.2. пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлює обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Пунктом 177.10. статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.
Облік доходів і витрат від здійснення діяльності з роздрібної торгівлі пальним, з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, яка здійснюється за адресою місця роздрібної торгівлі пальним, ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.
Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Згідно з пунктом 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Підпунктом 177.4.5. статті 177.4. статті 177 наведеного Кодексу передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;
документально не підтверджені витрати;
витрати, щодо яких за сукупністю умов здійснення операції є підстави вважати, що наявні обставини (факти) свідчать про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави);
витрати, які контролюючий орган не враховує (не визнає) внаслідок того, що відповідно до законодавства встановлено, що операція здійснена від імені та/або в інтересах платника податку з метою надання неправомірної вигоди під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 369, 369-2 Кримінального кодексу України, прямо чи опосередковано (через третіх осіб), незалежно від розміру неправомірної вигоди.
Для цілей застосування абзацу шостого цього підпункту при розгляді обставин (фактів), пов`язаних з відповідною операцією, що можуть свідчити про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі, враховуються фактичні дії сторін операції та фактичні обставини здійснення операції відповідно до її суті, а для операції, пов`язаної із службовою особою іноземної держави, також керуються переліком, оприлюдненим на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України відповідно до пункту 12 частини першої статті 16 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України".
Підпунктом 49.18.1. пункту 49.18 статті 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Порядок надання податкової декларації та строки розрахунків з бюджетом регламентовано пунктом 203.1. статті 203 ПК України. 
Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно підпункту 14.1.231. пункту 14.1. статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Згідно з положенням п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 185.1.статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України.
Пунктом 187.1. статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
За операціями з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості застосовується касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Підпунктом г) пункту 198.5. статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
На підставі пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Підпунктами 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є: 1) особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу; 2) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп; 3) платники єдиного податку третьої групи, крім електронних резидентів (е-резидентів).
Військовий збір для платників збору, зазначених у підпунктах 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.
Об`єктом оподаткування збором є
1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу; 
2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - щомісячна сума, що дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;
3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 292 цього Кодексу.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору з доходів платників збору, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставками, визначеними підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету з доходів платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
У взаємозв`язку з викладеним, згідно з п. 2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною п`ятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
За приписами пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
При цьому, згідно з пунктом 9-21 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" тимчасово за порушення, вчинені у період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до 1 серпня 2023 року, штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.10.2024 №00138912405.
Так, згідно акту перевірки контролюючого органу (т.1, а.с.64) останній стверджував про те, що позивач вів облік доходів та витрат з порушенням, що полягало у неналежному веденні книги обліку доходів та витрат, що, у свою чергу, призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019 роки перекручених даних у зв`язку зі заниженням загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності та завищенням вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.
Відтак, на цій підставі контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у сумі 5 648 154,49 грн., у тому числі за 2018 рік 3 508 509,53 грн. та за 2019 рік 2 139 644,96 грн. (т.1, а.с.73).
Збільшення позивачеві грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб відповідач обґрунтовував висновком про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу внаслідок включення до витрат загальної вартості залишку товару.
Посилаючись на ці висновки, відповідач стверджував про завищення структури вартості документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, у 2018 році в сумі 3 415 555,84 грн. та у 2019 році в сумі 2 639 644,96 грн. (т.1, а.с.69, зворотній бік).
В акті перевірки контролюючого органу (т.1, а.с.73, зворотній бік) останнім зазначено про заниження податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік, 2019 рік у загальній сумі                                         1 016 667,82 грн.
Колегія суддів зазначає, що Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021 №496 (далі по тексту - Порядок №496), що набрав чинності 26.11.2021.
До 26.11.2021 порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, які знаходилися на загальній системі оподаткування, був відсутній та законом не було встановлено обов`язку окремого ведення обліку запасів товарів такою категорією платників податків.
          Приписами п.1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 (чинного з 18.10.2013 до 16.07.2021, далі по тексту - Порядок №481) передбачено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV ПК України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Відповідно до п. 6 Порядку №481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).
Отже, слід дійти висновку, що Порядок №481 не передбачав внесення окремо до Книги обліку доходів і витрат відомостей про залишки товарів. 
Водночас, вказаний Порядок визначав, що записи до цієї Книги здійснюються саме на підставі первинних документів. 
Відтак, і перевірка цих відомостей мала б здійснюватися контролюючим органом шляхом суцільної перевірки первинних документів, водночас як слідує з акту перевірки відповідачем здійснено таку перевірку лише на підставі податкових накладних.
При цьому, колегія суддів зазначає, що первинні документи за перевіряємий період контролюючий орган досліджував не суцільним, а вибірковим методом, про що зафіксовано в пункті 1.13 акта перевірки (т.1, а.с.54, зворотній бік).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що контролюючим органом під час перевірки наявності чи відсутності у позивача товарних запасів не досліджувалися первинні документи, а висновки про залишки товарів сформовані виключно за результатом опрацювання перевіряючими документів вибірковим методом. 
Так, в акті перевірки відповідач посилався на пояснення позивача №28 від 28.08.2024 року на запит №1 від 27.08.2024 щодо обліку товарних запасів в розрізі кількісних та вартісних показників станом на 01.01.2018, 01.01.2019, 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 31.12.2023.
          В зазначеному поясненні позивач зазначив, що залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018 - 2 893 898,07 грн. (без ПДВ), на 01.01.2019 - 6 681 928,90 грн. (без ПДВ), на 01.01.2020 - 10 275 261,60 грн. (без ПДВ), на 01.01.2021 - 11 052 816,38 грн. (без ПДВ), на 01.01.2022 - 10 270 494,55 грн. (без ПДВ), на 01.01.2023 - 16 409 208,91 грн. (без ПДВ), на 31.12.2023 - 14 809 696,95 грн. (без ПДВ) (т.1, а.с.56, зворотній бік).
Колегія суддів зазначає, що відповідач при обрахунку порушень  вказав, що стосовно 2018 року відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 №28 від 28.08.2024 вартість залишків товарних запасів складала 3 788 030,83 грн., тоді як у самих поясненнях, навіть відповідно до змісту акту (т.1, а.с.56, зворотній бік), вказано показник 6 681 928,90 грн.; стосовно 2019 року вказав, що відповідно до письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 №28 від 28.08.2024 ця вартість складала 3 593 332,70 грн., тоді як у поясненнях позивача зазначений показник 10 275 261,60 грн. (т.1, а.с.56, зворотній бік).
Окрім того, колегія суддів зазначає, що згідно наданих позивачем пояснень на запит №1 та в розділі 1.23 акта перевірки (т.1, а.с.61, зворотній бік) кредиторська заборгованість на кінець 2018 року становила 2 037 847,34 грн., однак в розрахунках відповідача (т.1, а.с.68, зворотній бік) зазначений показник 372 475,00 грн.
Також згідно наданих позивачем пояснень на запит №1 кредиторська заборгованість на кінець 2019 року становила 3 019 231,36 грн., що також відображено в акті (т.1, а.с. 62), однак, в розрахунках акта контролюючого органу (т.1, а.с.68, зворотній бік) зазначено показник                                         827 720,78 грн.
          Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних пояснень відповідача щодо застосованих податкових органом числових показників.
          Відповідачем не надано обґрунтованих пояснень щодо відповідних розбіжностей, а також пояснень того, яким чином контролюючим органом проведений аналіз залишків товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_1 , як саме вирахувані суми завищення витрат, враховуючи вибірковий метод перевірки документів ФОП ОСОБА_1 , без проведення інвентаризації залишків. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що фактично контролюючим органом здійснено донарахування грошових зобов`язань на підставі нічим не обґрунтованих та у жоден спосіб ані пояснених, ані підтверджених числових показників.
Наведений в акті перевірки розрахунок визначення залишків товару внаслідок застосування вибіркового методу перевірки первинних документів дає помилковий результат вартості залишку товару. 
Отже, слід дійти висновку, що спосіб, який використаний перевіряючими для визначення залишків товарів є помилковим.
Вибірковий метод дослідження документів, відсутність інвентаризації залишків, помилки у вихідних даних для розрахунків - свідчать про некоректність висновків та розрахунків відповідача.
В даному випадку висновки про завищення витрат та заниження доходу платником могли мати достовірний характер лише у випадку проведення перевірки документів контролюючим органом суцільним методом, а не вибірково. 
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано належних доказів того, що позивачем включено до складу витрат за перевіряємий період витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності ним як фізичною особою-підприємцем, або документально                                не підтверджені витрати.
Враховуючи перевірку відповідачем первинних документів під час перевірки вибірковим, а не суцільним методом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість обрахувати чистий оподатковуваний дохід, тобто різницю між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.
Щодо  завищення  доходу за рахунок невірного ведення книги обліку доходів і витрат, що призвело до помилкового включення до декларацій за 2018, 2019, 2021, 2022 роки сум власних заощаджень та за рахунок включення у 2019 році кредитних коштів до складу доходу.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, внесення позивачем на банківські рахунки власних заощаджень з доходів, отриманих від підприємницької діяльності за попередні роки, що підтверджується відповідними банківськими виписками та квитанціями каси банку. 
Відтак, здійснивши внесення власних заощаджень на власні банківські рахунки позивач зробив помилкові записи у книзі обліку доходів та витрат, оскільки не врахував, що суми власних заощаджень не включаються до складу загального оподаткованого доходу.
Колегія суддів враховує, що Верховний суд у постанові від 03.05.2022 у справі №824/348/20-а висловив правову позицію про те, що  відображенню в Книзі обліку доходів і витрат та відповідному оприбуткуванню згідно з вимогами Положення №637 підлягає лише дохід, отриманий від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності. Із змісту пункту 177.2 статті 177 ПК України слідує, що до загального оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування належить саме виручка у грошовій та негрошовій формі. Відтак, власні кошти, використані фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування у господарській діяльності, не підлягають визнанню доходом та не впливають на визначення загального оподатковуваного доходу. За таких обставин, ці кошти не підлягають відображенню в Книзі обліку доходів і витрат.
Отже, встановивши при проведенні перевірки факт помилкового формування оподаткованого доходу позивачем, відповідач мав виключити суми власних заощаджень позивача із складу загального оподаткованого доходу згідно вимог п.177.2 ст.177 ПК України, пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України, п. 86.10 ст.86 ПК України, однак таких дій не вчинив. 
Колегія суддів зазначає, що встановивши таке завищення, відображене в додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи, встановивши заниження доходу в сумі 92 953,69 грн. у т.ч. за 2018 рік в сумі 92 953,69 грн.; завищення в сумі 3 260 196,62 грн., у тому числі за 2019 рік у сумі 500 000,00 грн., за 2022 рік у сумі 2 732 347,77 грн. та за 2023 рік у сумі 27 848,85 грн., відповідач, приймаючи оспорюване податкове повідомлення-рішення від 02.10.2024 №00138912405, не врахував помилково завищеного доходу, а прийняв його за основу при розрахунку грошових зобов`язань.
Внаслідок такого підходу кінцеві суми розрахунку грошових зобов`язань з податку на доходи з фізичних осіб не є коректними.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладену в постанові від 28 березня 2023 року у справі №260/433/19, встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого - є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.
Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. 
Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому”.
Отже, якщо протиправну частину донарахувань неможливо чітко ідентифікувати, то, незалежно від правомірності іншої частини податкового повідомлення-рішення, воно скасовується повністю.
Відтак, враховуючи викладене вище, з урахування вибіркового методу проведення контролюючим органом перевірки, відсутності інвентаризації залишків, помилки у вихідних даних, застосованих при розрахунку грошових зобов`язань з податку на доходи з фізичних осіб, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність у суду об`єктивної можливості самостійного вирахування показників грошових зобов`язань позивача. 
При цьому, відповідач не позбавлений права при проведенні відповідної перевірки здійснити належним чином перевірку первинних документів позивача та провести обґрунтовані та документально підтверджені розрахунки.
Підсумовуючи наведене вище, правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2024 №00138912405. 
Надаючи правову оцінку висловленим доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що останні не спростовують протиправності вказаного податкового повідомлення рішення та правильності висновків суду. 
Продовжуючи апеляційний перегляд даної справи, колегія суддів зазначає, що нарахування податковим органом платнику сум грошових зобов`язань з військового збору та єдиного соціального внеску фактично ґрунтується на тих же висновках податкового органу, що й при нарахуванні податку на доходи фізичних осіб.
Оскільки правильність нарахування сум військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є похідними від правильності обчислення та сплати податку на доходи з фізичних осіб, то правильними є висновки суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення №00138902405 від 02.10.2024 року про донарахування військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску                           №Ф-00138842405 від 02.10.2024 року; рішення №00138852405 від 02.10.2024 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не донарахованого єдиного внеску підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Доводи апеляційної скарги не містять належних доводів на спростовування наведеного вище.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.10.2024 №00138892405 про застосування штрафу з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, в акті перевірки відповідачем встановлено порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, перелік яких наведений розділі 2.6.4 акта перевірки у формі таблиці (т.1, а.с.87).
З посиланням на наведені висновки, контролюючим органом згаданим податковим повідомленням-рішенням застосовано до позивача штраф у сумі 10 297 грн. 04 коп.
Приписами пп.201.10 ПК України визначено, що для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, реєстрація розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Надаючи правову оцінку розрахунку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, викладених у відповідній таблиці акту перевірки (т.1, а.с.87), колегія суддів зазначає про помилковість таких розрахунків, з огляду на наступне. 
Так, зі змісту наявних в матеріалах справи розрахунків коригування до податкових накладних та витягів з БД "Mе Doc" (т.2, а.с.1-65) вбачається, що останні підтверджують дати отримання вказаних розрахунків позивачем та дати їх реєстрації. 
Порівняння вказаних дає підстави для висновку, що 15 днів саме з дня отримання розрахунків коригування до податкових накладних не наступили по:
- розрахунку коригування №1259 складено 31.01.2020 - отримано 14.02.2020 - зареєстровано 17.02.2020 - кількість днів 4;
- розрахунок коригування №3207807 складено 23.04.2022 - отримано 07.07.2022 - зареєстровано 18.07.2022 - кількість днів 12;
- розрахунок коригування №3207805 складено 23.04.2022 - отримано 07.07.2022 - зареєстровано 18.07.2022 - кількість днів 12;
 - розрахунок коригування №660/2/5 складено 14.05.2022 - отримано 20.07.2022 - зареєстровано 20.07.2022 - кількість днів 1;
- розрахунок коригування № 3600766 складено 04.08.2022 - отримано 07.09.2022 - зареєстровано 09.09.2022 - кількість днів 2;
- розрахунок коригування №3600840 складено 30.12.2022 - отримано 11.04.2023 - зареєстровано 19.04.2023 - кількість днів 8;
- розрахунок коригування №3600757 складено 02.08.2022 - отримано 29.08.2022 - зареєстровано 01.09.2022 кількість днів 3.
- розрахунок коригування №3600179 складено 14.05.2022 - отримано 24.01.2023 - зареєстровано 24.01.2023 - кількість днів 1;
- розрахунок коригування №3600184 складено 26.07.2022 - отримано 12.08.2022 - зареєстровано 18.08.2022 - кількість днів 6;
 - розрахунок коригування №2 складено 23.12.2022 - отримано 16.01.2023 - зареєстровано 16.01.2023 - кількість днів 1;
- розрахунок коригування № 3600843 складено 14.12.2022 - отримано 02.01.2023 - зареєстровано 03.01.2023 - кількість днів 2;
 - розрахунок коригування №3600224 складено 29.07.2022 - отримано 12.08.2022 - зареєстровано 15.08.2022 - кількість днів 4;
- розрахунок коригування №11 складено 16.05.2023 - отримано 28.09.2023 - зареєстровано 02.10.2023 - кількість днів 5.
          Щодо інших розрахунків коригування до податкових накладних, викладених у відповідній таблиці акту перевірки, то строк реєстрації є пропущеним, а саме:
 - розрахунок коригування №1606954 складено 10.07.2022 - отримано 21.07.2022 - зареєстровано 18.08.2022 - кількість днів затримки 14;
- розрахунок коригування №3600050 складено 15.07.2022 - отримано 27.07.2022 - зареєстровано 18.08.2022 - кількість днів затримки 7;
 - розрахунок коригування №36000107 складено 14.07.2022 - отримано 27.07.2022 - зареєстровано 18.08.2022 - кількість днів затримки 7;
Стосовно розрахунків коригування до податкових накладних №3260 та №2266 вбачається, що порушення строку реєстрації не є спростованим.  
Приписами п.120-1.1. статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 
- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.
Оскільки строк реєстрації розрахунків коригування №1606954, №3600050, №36000107 пропущено менше ніж на 15 днів з дня отримання таких розрахунків, то відповідно, розмір штрафних санкцій 20% визначений відповідачем неправильно, оскільки  з урахуванням п.120-1.1. статті 120-1 ПК України розмір штрафної санкції слід застосувати 10%.
Спірним податковим повідомленням-рішенням застосовано до позивача штраф у сумі 10 297 грн. 04 коп., проте оскільки доведеним є застосування штрафної санкції в сумі                             190,16 грн., правильними є висновки суду першої інстанції про те, що таке рішення відповідача підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині застосування штрафу на загальну суму 10 106,88 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на приписи пунктів 89 та 90 підрозділу 2 розділу XX ПК України, пп.69.1, 69.2 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, а також на правові позиції Верховного Суду, викладені в його постановах в певних справах, не спростовують правильності наведених вище висновків суду (у т.ч. відповідних розрахунків штрафних санкцій) та                            не впливають на вирішення даної справи.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у ході апеляційного перегляду даної справи не доведено (доказано) правомірності наведених вище рішень, не спростовано висновки суду першої інстанції щодо кількості днів пропуску реєстрації ПН та відповідно розміру застосованої штрафної санкції.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування в повному обсязі податкових повідомлень - рішень: №00138912405 від 02.10.2024 року про донарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб; №00138902405 від 02.10.2024 року про донарахування військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-00138842405 від 02.10.2024 року; рішення №00138852405 від 02.10.2024 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не донарахованого єдиного внеску, а також про визнання протиправним та скасування в частині штрафу на загальну суму 10 106,88 грн. податкового повідомлення-рішення №00138892405 від 02.10.2024 року про застосування штрафу з податку на додану вартість. 
З урахуванням вимог ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , оскільки апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в цій частині не подано.
Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ст.ст.72, 90, 242 КАС України), колегія суддів вважає безпідставними , оскільки не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи. 
Щодо витрат на правову допомогу у сумі 10 000, 00 грн., які стягнуті судом з відповідача на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі                     №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Аналогічних висновків Велика Палата також дійшла в додатковій постанові від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19.
Також відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в додатковій постанові від 18.01.2024 у справі №9901/459/21, остання зазначила, що аналіз вимог частин п`ятої, шостої та сьомої статті 134 КАС України дозволяє зробити висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися за наявності клопотання іншої сторони.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 21.03.2025 року у справі № 520/1405/22.
Оскільки в апеляційній скарзі відповідачем не висловлено конкретних обґрунтувань щодо не співмірності стягнутої судом першої інстанції суми витрат на оплату професійної правничої допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача таких витрат в сумі 10 000,00 грн.
З урахуванням приписів ст.139 КАС України, вимоги скаржника про покладення судових витрат на позивача, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі.
В контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі № 440/12430/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  24.07.2025 року