ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/3730/23  Номер провадження 22-ц/814/2147/25	Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Баладига Сергій Павлович, на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року (повний текст рішення складено 21 лютого 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 30 квітня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1197-7559. Зазначений кредитний договір разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначають всі його істотні умови, та з якими позичальник був попередньо ознайомлений. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей Закону України «Про електронну комерцію» зі споживачем було укладено кредитний договір у письмовій формі у вигляді електронного документа, а для його підписання надано одноразовий ідентифікатор А8638. 
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту - 18300,00 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, комісія за видачу кредиту – 15 % від суми кредиту, знижена % ставка – 1,20 % в день, стандартна % ставка – 1,50 % в день.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак відповідач, отримавши кредитні кошти, не повернув у повному обсязі кредит та не виконав свої інші грошові зобов`язання, у зв`язку з чим у нього перед кредитодавцем станом на 03 жовтня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 63088,40 грн, з яких: 2735,00 грн – прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту; 18300,00 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 42053,40 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з позичальника суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 63088,40 грн, яка складається з: 2735,00 грн – простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту; 18300,00 грн – простроченої заборгованості за кредитом; 42053,40 грн - простроченої заборгованості за нарахованими процентами; судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість по кредитному договору № 1197-7559 від 30 квітня 2023 року в сумі 63088,40 грн, з них: прострочена заборгованість за кредитом – 18300,00 грн, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту – 2735,00 грн, 42053,40 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в сумі 2147,20 грн.
Позиції учасників справи
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з наступних підстав.
Відповідач зауважує, що позивачем не було надано до місцевого суду доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів на банківські рахунки ОСОБА_1 , однак суд першої інстанції, в порушення норм процесуального законодавства, фактично здійснив збирання доказів замість товариства, шляхом витребування за власною ініціативою доказів з АТ КБ «ПриватБанк» щодо руху коштів та належності платіжної картки.
Вказано, що сума нарахована по комісії за видачу кредиту у розмірі 2735,00 грн не підлягає стягненню з відповідача з огляду на положення Закону України «Про споживче кредитування» та практики Верховного Суду.
Заперечено факт укладання кредитного договору у письмовій формі, що свідчить й про відсутність будь-яких зобов`язань між сторонами справи.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохав суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року – без змін.
Позивачем наголошено, що кредитний договір № 1197-7559 від 30 квітня 2023 року укладений між сторонами справи у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», шляхом підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором А8638.
Зауважено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 не має можливості.
Крім того, Законом України «Про споживче кредитування» безумовно та однозначно передбачено право позивача як кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 63088,40 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалам справи, що 30 квітня 2023 року між сторонами у справі за допомогою веб сайту: navse.in.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1197-7559.
Позичальнику ОСОБА_1 було надано одноразовий ідентифікатор А8638, для підписання кредитного договору №1197-7559 від 30 квітня 2023 року та підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів.
Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) ТОВ «Укр Кредит Фінанс», затверджених наказом № 23-П від 11 квітня 2023 року та розміщених на їх сайті, які теж підписано одноразовим ідентифікатором позичальника.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту – 18300,00 грн, строк кредитування - 300 днів, заявлений строк - 14 днів, комісія за видачу кредиту – 15 % від суми кредиту, знижена % ставка – 1,20 % в день, стандартна % ставка – 1,50 % в день.
У паспорті споживчого кредиту зазначено: інформацію та контактні дані кредитодавця (банку); основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткову інформації щодо встановленої пені, штрафів, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, інші платежі; інші важливі правові аспекти. 
Як вбачається з договору про відкриття кредитної лінії (пункт 4.10 договору) реальна річна процентна ставка становить 29215,00 %, а орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 103395,00 грн та включає в себе суму кредиту, комісію за видачу кредиту, якщо пунктом 4.7 договору передбачає сплату комісії та проценти за користування кредитом (пункт 4.11 договору).
Згідно пункту 4.7 договору передбачена комісія за видачу кредиту, яка становить 15% від суми кредиту.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 18300,00 грн, відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту №1197-7559 від 30 квітня 2023 року на картку відповідача НОМЕР_1 за допомогою системи LiqPay.
Окрім того, отримання вказаної суми коштів відповідачем підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданої місцевому суду на виконання ухвали суду від 09 січня 2025 року про витребування доказів, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) дійсно було емітовано картку № НОМЕР_3 . Номер фінансового телефону на який відправлялась інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за вказаною платіжною карткою та який знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 - НОМЕР_4 . 
Також з виписки з платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_3 за період з 30 квітня 2023 року – 30 квітня 2023 року, наданій АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу суду вбачається, що 30 квітня 2023 року на картку відповідача № НОМЕР_3 відбувся переказ коштів в сумі 18300,00 грн, з коментарем: виплата займа. ІD платежу 2294612905.
Проведення вказаної операції та зарахування коштів на банківську карту ОСОБА_1 також підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням АТ КБ «ПриватБанк», адресованого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 05 жовтня 2023 року про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02 грудня 2019 року, де вказано, що 30 квітня 2023 року на картку НОМЕР_1 надійшов переказ на суму 18300,00 грн за договором №1197-7559, ІD платіж 2294612905.
Згідно довідки по даному договору, станом на 03 жовтня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 63088,40 грн, з яких: 18300,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту – 2735,00 грн, 42053,40 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Позиція суду апеляційної інстанції
Щодо факту укладення кредитного договору
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною другою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Суд першої інстанції правильно вказав, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Як передбачено частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у формі електронного документа з електронними підписами сторін.
Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором А8638.
Доказів, що указані в договорі та паспорті споживчого кредиту одноразові ідентифікатори та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти.
Отже, відповідач, як позичальник, погодився на укладення договору саме на таких умовах і не відмовився від його укладення, тобто взяв на себе обов`язок сплатити позичальнику саме такий розмір тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування.
Так, згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах, зокрема: сума кредиту - 18300,00 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, знижена % ставка – 1,20 % в день, стандартна % ставка – 1,50 % в день. Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.
Вказані умови кредитування є результатом домовленості сторін, не були визнані судом недійсними, а відтак, з урахуванням положень статей 627-629 ЦК України, є обов`язковими для врахування та виконання сторонами.
Довід особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що позивачем не було за допомогою належних та достатніх доказів доведено факту перерахування на його банківський рахунок кредитних коштів спростовується долученими товариством письмовими доказами: довідкою про перерахування суми кредиту та довідкою з АТ КБ «ПриватБанк».
Так, виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 18300,00 грн відповідачеві (позичальнику) підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1197-7559 від 30 квітня 2023 року. Видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay.
У вказаній довідці зазначено: платіж 2294612905, дата 30 квітня 2023 року, № платіжної картки НОМЕР_1 , призначення платежу - видача кредитних коштів за договором № 1197-7559 від 30 квітня 2023 року, сума 18300,00 грн.
На підтвердження перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, позивач надав довідку з АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року перерахувало кошти по кредитного договору № 1197-7559 року: ID платежу 2294612905, канал LIQPAY, сума 18300,00 грн, номер картки НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 10 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року №113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_5 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Отже, з боку позивача порушень не відбулося, та з урахуванням вимог закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.
Водночас, номер особистого електронного платіжного засобу НОМЕР_1 був вказаний відповідачем у договорі про відкриття кредитної лінії № 1197-7559 від 30 квітня 2023 року, натомість доказів його неналежності відповідачу останнім до суду не було подано, як і доказів не здійснення перерахування на вказану карту позивачем кредитних коштів у розмірі 18300,00 грн.
Крім того, доказів на спростування розрахунку заборгованості у частині стягнення розміру тіла кредиту та нарахованих процентів, виконаного позивачем, відповідач не надав.
Щодо стягнення комісії за видачу кредиту
У поданій апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що сума нарахована по комісії за видачу кредиту у розмірі 2735,00 грн не підлягає стягненню з ОСОБА_1 з огляду на положення Закону України «Про споживче кредитування» та практики Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування»безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості».
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Так, аналізуючи матеріали справи вбачається, що сторонами спірного правочину було узгоджено, що плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (одноразова комісія, яка нараховується при видачі кредиту) (пункт 4.3 договору про відкриття кредитної лінії); комісія за видачу кредиту становить 15,00 % від виданого кредиту (пункт 4.7 договору про відкриття кредитної лінії).
Укладаючи договір про відкриття кредитної лінії, відповідач ознайомився й з правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), що підтверджується проставленим підписом одноразовим ідентифікатором, який було надано останньому, й умовами вказаних правил передбачено, що сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів (який є додатком 3 до договору) дати, які є останніми днями відповідних базових періодів (пункт 3.2 правил).
З таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1197-7559 (графік платежів за договором) відповідно до методики Національного банку України, вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з необхідністю сплати комісії за надання кредиту у розмірі 2745,00 грн до 13 травня 2023 року. 
Отже, доводи апеляційної скарги, що покладення на відповідача обов`язку сплачувати комісію є несправедливими умовами кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки умовами кредитного договору встановлено сплату комісії саме за надання кредиту, що передбачено на законодавчому рівні, та укладаючи кредитний договір відповідач погодився на такі умови.
Що ж стосується наведеної відповідачем у поданій апеляційній скарзі практики Верховного Суду, то слід відзначити, що вона не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки стосується періоду до набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування» (кредитні правовідносини виникли до 10 червня 2017 року).
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Частиною другою статті 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).
Оскільки відповідач заперечував факт перерахування на належну йому банківську карту кредитних коштів, не надавши будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, за наявності наданих позивачем підтверджуючих документів, суд першої інстанції з метою встановлення дійсних обставин справи реалізував надане йому процесуальним законодавством право про витребування доказів, що у даному випадку лише виключило будь-які можливі сумніви щодо наявності спірної заборгованості, які ж у свою чергу були зумовлені припущеннями ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті спору, а тому за відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до істотних порушень прав сторін справи, відсутні підстави для його скасування.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані позивачем докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Баладига С.П., слід залишити без задоволення, а рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року – без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат в частині судового збору, понесених сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Баладига Сергій Павлович – залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 лютого 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий                                                        В.П. Пікуль
Судді                                                                 Т.В. Одринська

                                                                       О.О. Панченко