ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2025 р.           Справа№ 910/14958/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Барсук  М.А. 

          Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИСТПАК" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14958/24 (суддя Балац С.В.) за позовом приватного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ КАРТОННО-ПАПЕРОВИЙ КОМБІНАТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИСТПАК" про стягнення 231 117,46 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
Приватне акціонерне товариство "КИЇВСЬКИЙ КАРТОННО-ПАПЕРОВИЙ КОМБІНАТ" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИСТПАК" про стягнення 231.117,46 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між позивачем, як кредитором, відповідачем, як новим боржником та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕМП 2000", як первісним боржником, договору про переведення боргу від 03.05.2023 №246/43/2023, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 231.117,46 грн., з яких: 152.443,58 грн. - основна заборгованість, 47.951,85 грн. - пеня, 5.325,08 грн. - 3 % річних та 25.396,95 грн. - інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14958/24  провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 9.072,00 грн. - закрито; решту вимог задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 143.371 (сто сорок три тисячі триста сімдесят одна) грн. 58 коп., пеню в сумі 47.951 (сорок сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна) грн. 85 коп., 3 % річних в сумі 5.325 (п`ять тисяч триста двадцять п`ять) грн. 08 коп., інфляційні втрати в сумі 19.299 (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 36 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3.375 (три тисячі триста сімдесят п`ять) грн. 30 коп.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі виходив з доведеності позивачем обставин порушення відповідачем умов договору про переведення боргу. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що  позивачем було здійснено нарахування пені на всю суму грошового зобов`язання в розмірі 304  980, 14 грн без врахування здійснених відповідачем часткових оплат. 
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між позивачем, як постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000", як покупцем, укладено договір поставки від 04.01.2022 № 04/43/2022 (далі - Договір поставки), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставити й передати у власність покупця гофрокартонну продукцію виробництва постачальника (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар а умовах даного Договору поставки (п. 1.1 Договору поставки).
Так позивачем був поставлений товар за Договором поставки на корить покупця на загальну суму 1.118.595,52 грн., що підтверджується накладними, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:
- від 24.01.2022 № КлН_00481075 на суму 47.431,84 грн.;
- від 27.01.2022 № КлН_00481693 на суму 82.868,26 грн.;
- від 02.02.2022 № КлН_00482441 на суму 112.949,86 грн.;
- від 04.02.2022 № КлН_00482704 на суму 93.873,26 грн.;
- від 08.02.2022 № КлН_00483193 на суму 96.065,95 грн.;
- від 10.02.2022 № КлН_00483423 на суму 128.828,09 грн.;
- від 11.02.2022 № КлН_00483563 на суму 87.880,80 грн.;
- від 18.02.2022 № КлН_00484376 на суму 100.401,84 грн.;
- від 22.02.2022 № КлН_00484964 на суму 40.329,12 грн.;
- від 02.09.2022 № КлН_00501483 на суму 71.677,44 грн.;
- від 14.09.2022 № КлН_00502567 на суму 41.814,48 грн.;
- від 20.09.2022 № КлН_00503175 на суму 70.502,40 грн.;
- від 19.10.2022 № КлН_00506299 на суму 55.458,84 грн.;
- від 25.10.2022 № КлН_00506860 на суму 88.513,34 грн.
Проте, покупцем не здійснено повного розрахунку за поставлений товар за Договором поставки, що призвело до виникнення у покупця перед позивачем заборгованості за Договором поставки в сумі 317.298,14 грн.
Між товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000", як первісним боржником, відповідачем, як новим боржником, та позивачем, як кредитором, укладено договір про переведення боргу від 03.05.2023 № 246/43/2023 (далі - Договір про переведення боргу), умовами якого регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони у зобов`язаннях, що виникли між позивачем та первісним боржником на підставі Договору поставки з урахуванням усіх додатків і додаткових угод (п. 1 Договору про переведення боргу).
Пунктом 2 Договору про переведення боргу визначено, що за цим договором відповідач зобов`язується здійснити замість первісного боржника обов`язки останнього, що виникли на підставі Договору поставки, а саме виконати зобов`язання первісного боржника перед позивачем шляхом перерахування грошових коштів в сумі 317.298,14 грн. на розрахунковий рахунок позивача в строк до 30.09.2023.
Зобов`язання за цим договором вважаються виконаними в день надходження коштів на поточний рахунок позивача від відповідача.
Положеннями пункту 3 Договору про переведення боргу передбачено, що у разі порушення строків оплати відповідно до п. 2 цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми договору, зазначеної у п. 2 цього договору, за кожний день прострочення.
Між сторонами Договору про переведення боргу укладено додаткову угоду від 18.10.2024 № 2 до Договору про переведення боргу, відповідно до умов якої пункт 2 Договору про переведення боргу викладено у наступній редакції: "За цим договором відповідач зобов`язується здійснити замість первісного боржника обов`язки останнього, що виникли на підставі Договору поставки, та станом на 03.05.2023 становили 304.980,14 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.01.2023 по 02.05.2023, який є невід`ємною частиною договору.
Новий боржник зобов`язується сплатити на користь Кредитора суму боргу, вказану в цьому пункті Договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Кредитора в строк до 30.09.2023 р.".
Враховуючи те, що вказані зобов`язання у визначений в договорі про переведення боргу строк не були виконані новим боржником, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно зі  ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно зі  статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приписами частини 1 статті 520 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Внаслідок укладення між товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕМП-2000", як первісним боржником, відповідачем, як новим боржником, та позивачем, як кредитором, договору про переведення боргу від 03.05.2023 №246/43/2023 у зобов`язанні було змінено особу боржника.
Новий боржник зобов`язався сплатити на користь Кредитора суму боргу у розмірі 304.980,14 грн шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Кредитора в строк до 30.09.2023 р.
Відповідачем частково була сплачена вказана сума, у зв`язку з чим у нього утворився борг у розмірі 152.443,58 грн.
Після подачі позову до суду відповідачем  сплачено  суму  у розмірі 9.072,00 грн, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі в цій частині.
Доказів оплати решти суми боргу у розмірі відповідач не надав 143.371,58 грн.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 143.371,58 грн.  є обґрунтованим. 
Також позивачем було заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі  47.951,85 грн, 3 % річних в сумі 5.325,08 грн  та інфляційні втрати в сумі 25.396,95 грн.
Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної     законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний     сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання. 
Положеннями пункту 3 Договору про переведення боргу передбачено, що у разі порушення строків оплати відповідно до п. 2 цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми договору, зазначеної у п. 2 цього договору, за кожний день прострочення.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що  позивачем було здійснено нарахування пені на всю суму грошового зобов`язання в розмірі 304  980, 14 грн без врахування здійснених відповідачем часткових оплат.
Стосовно вказаних доводів, Суд зазначає наступне.  
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша  статті 628 ЦК України)
Одним з ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин, а тому законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя  статті 6 ЦК України).
Відповідно до  статті 6 цього кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша  статті 638 ЦК України).
Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі №916/1247/23 особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Із встановлених обставин справи вбачається, що Договір про переведення боргу відповідач уклав в добровільному порядку, погодився на його умови, не оспорював їх в судовому порядку та в межах здійснення провадження у цій справі у місцевому суді жодних зауважень щодо них також не наводив.
Таким чином між сторонами цього спору існують договірні стосунки на підставі укладеного Договору, а тому відносини сторін мають договірний характер і саме Договір визначає, зокрема, підстави, порядок, умови, межі, період та розмір відповідальності сторін.
Так, відповідно до частини третьої      статті 549 ЦК України    пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Між тим, колегія суддів висновує, що у разі якщо сторони господарського договору, керуючись "принципом свободи договору" погодять умову про те, що  у разі порушення строків оплати сплачується  пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми договору, зазначеної у ньому, за кожний день прострочення, здійснення управленою стороною такого договору - постачальником нарахування пені з урахуванням визначеної суми в договорі буде вважатися правомірним і приписам цивільного законодавства не суперечитиме.
Таким чином,  колегія суддів вважає правомірним, здійснений позивачем розрахунок пені.  
Відповідно доводи апеляційної визнаються судом необґрунтованими. 
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового  задоволення  вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі  47.951,85 грн,   3% річних в розмірі 5.325,08 грн та інфляційних втрат в сумі 19.299.36 грн.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.  Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИСТПАК" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №910/14958/24  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника -  відповідача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання  повної постанови.

Повна постанова складена: 13.06.2025 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                М.А. Барсук