СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року                                      м. Харків                     Справа № 922/4434/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
позивача –  Сиротко М.В.
відповідача – не з`явився 
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Імекс Макс" (вх. №1377 Х/1) на рішення ухвалене господарським судом Харківської області у складі судді Ємельянової О.О. 22.05.2025 (повний текст складено 26.05.2025) у справі № 922/4434/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламан Шипінг"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Макс"
про стягнення 633 982,60 грн

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Ламан Шипінг" звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до ТОВ "Імекс Макс" про стягнення суми боргу у розмірі 561 914,51 грн. та пеню у сумі 72 068,09 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.
Позов обґрунтовує тим, що позивачем було надано відповідачеві послуги відповідно до укладеного сторонами Договору  про транспортно- експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 рок на суму 561 914,51 грн. відповідно до актів надання послуг № ЛШ00-005214 від 27.06.20234 року, № ЛШ00-005748 від 27.06.2024 року, № ЛШ00-005749 від 27.06.20234 року, які надсилалися відповідачу у відповідності до умов Договору через програмне забезпечення “M.E.Doc”, проте відповідач не здійснив оплату за надані послуги, у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість на суму 561 914,51 грн. Крім того, у зв`язку із нездійсненням відповідачем повної та своєчасної оплати наданих послуг за вказаним договором позивачем було нараховано пеню у розмірі 72 068,09 грн.  в порядку пункту 5.3.4 Договору.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.05.2025 року у позові відмовлено частково. Стягнуто з ТОВ "Імекс Макс" на користь ТОВ "Ламан Шипінг" суму боргу 561 914,51 грн., суму пені 66 996,97 грн. та судовий збір у розмірі 7 546,94 грн. В частині стягнення пені у сумі 5    071,12 грн. - відмовлено.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.06.2025 виправлено описку, допущену судом в описовій та мотивувальній частині повного тексту рішення суду від 22.05.2025 року на сторінці 9 абзац 4 та 6, та на сторінці 12 абзац 5 та 7, та постановлено вважати вірним рік зазначений у актах 2024, а саме:
- акт надання послуг № ЛШ00-005214 від 27.06.2024 року до рахунку-фактури №LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн., який було отримано відповідачем 01.07.2024 року о(б) 10:55 год." 
"- акт надання послуг № ЛШ00-005749 від 27.06.2024 року до рахунку-фактури №LS-4571214 от 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн., який було отримано відповідачем 10.07.2024 року о(б) 11:44 год.".
Ухвалюючи оскаржуване рішення (з урахуванням ухвали від 11.06.2025 про виправлення описки), місцевий господарський суд виходив з того, що :
- позивачем як докази  виконання умов договору було надано до матеріалів справи відповідні рахунки № LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн. , № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65    429,52 грн., № LS-4571214 від 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн., а також  акти надання послуг № ЛШ00-005214 від 27.06.2024 року до рахунку-фактури №LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн., № ЛШ00-005748 від 27.06.2024 року до рахунку-фактура № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65 429,52 грн., № ЛШ00-005749 від 27.06.2024 року до рахунку-фактури №LS-4571214 от 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн., які були направлені відповідачу та отримані останнім через програмне забезпечення “M.E.Doc”;
- також, в матеріалах справи наявний гарантійний лист відповідача від 06.05.2024 року вих. № 060524/01 з якого вбачається, що відповідач гарантує наступний порядок погашення заборгованості за надані послуги до 08.05.2024 року: 1. по безготівковому рахунку 240 000,00 грн., 2. по безготівковому рахунку: 516 636,00 грн. (простой). До 15.05.2024 року: 1. по безготівковому рахунку: 426 234,02 грн.;
- сторонами у договорі № ТЕО-19072022 про транспортно – експедиторське обслуговування від 19.07.2022 року було погоджено електронний документообіг та обмін документами через програмне забезпечення “M.E.Doc”
- відповідачем у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України не спростовано, що сторонами у договорі № ТЕО-19072022 про транспортно – експедиторське обслуговування від 19.07.2022 року було погоджено електронний документообіг та обмін документами через програмне забезпечення “M.E.Doc”;
- позивачем відповідно до наданого розрахунку заявлено до стягнення із відповідача за суму боргу у розмірі 561 914,51 грн.,  місцевим господарським судом було здійснено перевірку заявленої до стягнення суми боргу у розмірі 561 914,51 грн. та визнано, що такі нарахування було здійснено правильно і  вони заявлені обґрунтовано;
- місцевим господарським судом було здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення пені в розмірі 72 068,09 грн., та встановлено його часткову неправильність, а тому до стягнення підлягає сума пені у розмірі 66 996,97 грн., тоді як в частині стягнення пені у сумі 5    071,12 грн. слід  відмовити.
Не погодившись з ухваленим рішенням ТОВ "Імекс Макс" 13.06.2025 звернулось через підсистему "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Ламан Шипінг" до ТОВ "Імекс Макс" про стягнення суми боргу у розмірі 561 914,51 грн та пені у сумі 72 068,09 грн., судових витрат.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що:
- позовні вимоги ТОВ «Ламан Шипінг» ґрунтувалися на неналежному виконанні відповідачем Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022, при цьому, до позовної заяви надано лише копію цього договору і позивач  у позовній заяві зазначав про наявність в нього оригіналу даного договору, в тому числі і електронного оригіналу ;
- відповідачем було поставлено під сумнів відповідність поданої позивачем копії (електронної копії) Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року оригіналу, також позивачем було підтверджено що цей договір в письмовому вигляді ніколи не укладався, ЕЦП сторін не підписувався, однак  позивачем не було надано на вимогу суду  ані оригіналу цього договору, як не було надано у встановлений судом строк  пояснень щодо причини відсутності даного доказу у позивача, а тому такий доказ, як  копія  Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року, не мав братися судом до уваги при прийнятті судового рішення по справі у відповідності ч.2 п. 6 ст. 91 ГПК України та ст. 118 ГПК України;
- відповідно до положень наданої позивачем копії Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року будь-яким транспортному експедируванню передує заявка, тоді як  відповідач не звертався на адресу позивача  із такими заявками.
- в матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження направлення рахунків та актів надання послуг за Договором  засобами поштового зв`язку;
- гарантійний лист ТОВ «ІМЕКС МАКС», який було покладено місцевим господарським судом в обґрунтування оскаржуваного судового рішення, було видано 06.05.2025 року, а зобов`язання стягнення яких вимагає ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» виникли за твердженням ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» значно пізніше, а саме - рахунок № LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн; рахунок № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65 429,52 грн.; рахунок № LS-4571214 від 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн; акт надання послуг № ЛШ00-005214 від 27.06.20234 року до рахунку-фактури №LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн.; акт надання послуг № ЛШ00-005748 від 27.06.2024 року до рахунку-фактура № LS4570923 від 02.07.2024 року на суму 65 429,52 грн.; акт надання послуг № ЛШ00- 005749 від 27.06.20234 року до рахунку-фактури №LS-4571214 от 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн;
- у матеріалах справи відсутні жодні докази, що ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» здійснювало експедирування вантажів за коносаментом (Bill of lading) № 0361459, морською транспортною накладною (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року та автомобільною товаротранспортної накладної (CMR) № 415726 від 18.06.24 року, що зумовлює відсутність виникнення зобов`язання ТОВ «ІМЕКС МАКС» перед ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» на підставі рахунку № LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн. за міжнародне змішане перевезення, - морське та автомобільне; рахунок № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65 429,52 грн. за понаднормативне використання контейнерного обладнання; рахунок № LS-4571214 від 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн за понаднормативне використання автотранспорту; акт надання послуг № ЛШ00-005214 від 27.06.20234 року до рахунку-фактури №LS4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн; акту надання послуг № ЛШ00- 005748 від 27.06.2024 року до рахунку-фактура № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65 429,52 грн.; акту надання послуг № ЛШ00-005749 від 27.06.20234 року до рахунку-фактури №LS-4571214 от 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн., оскільки жодних доказів що такі послуги з експедирування надавалися ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» до ТОВ «ІМЕКС МАКС» матеріали справи на містять.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.06.2025, справу №922/4434/24 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Імекс Макс" на  рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2025 у справі №922/4434/24; розгляд справи призначено на 29.07.2025 об 14:15 год.
02.07.2025 від позивача до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2025 року у справі №922/4277/24 залишити без змін. 
Свої заперечення обґрунтовує тим, що:
-  пунктом 8.8. Договору про транспортно- експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року сторони погодили, що усі додатки та доповнення до даного договору, у т.ч. цей договір, передані та оформлені (підписані) факсимільним або інтернет зв`язком (копії) мають юридичну силу оригіналу до моменту обміну оригіналами», отже, виходячи з норм частини 1 статті 205,  статті 207,  статті 639, частини 1 статті 930, частини 3 статті 929 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та договірних умов, погоджених між позивачем та відповідачем, Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року укладено відповідно до чинного законодавства України шляхом обміну електронними листами;
- на підставі чинного Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року, підписаного сторонами за допомогою інтернет- зв`язку шляхом обміну підписаними сканованими копіями такого договору, позивач прийняв і виконав свої договірні зобов`язання у повному обсязі, у зв`язку з чим, виставив відповідачу рахунки за надані послуги, які відповідач прийняв до зобов`язання оплатити, але безпідставно та неправомірно залишив їх не сплаченими до цього часу, тоді як Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року, є оформленим через інтернет у сканованому форматі, підписаний сторонами відповідно до п.8.8. Договору, не скасовує зобов`язання відповідача по сплаті наданих послуг.;
- на підтвердження взяття відповідачем договірних зобов`язань по оплаті наданих послуг  відповідач надав позивачеві Гарантійного листа виx. № 060524/01 вiд 06.05.2024, який як доказ було додано до позовної заяви;
В судове засідання 29.07.2025 з`явився представник позивача, який проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував,  просив залишити її без розгляду, а рішення місцевого господарського суду – залишити без змін.
Представник відповідача в судове засідання  29.07.2025  не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку до електронного кабінету відповідача електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2025).
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу    в даному судовому засіданні за відсутністю представника відповідача .
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених     статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як зазначає позивач, 19.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ламан Шипінг" (позивач, експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імекс Макс" (відповідач, клієнт) було укладено договір № ТЕО-19072022 про транспортно – експедиторське обслуговування. 
У доданій до позовної заяві копії договору № ТЕО-19072022 про транспортно – експедиторське обслуговування від 19.07.2022 року врегульовано оплату послуг експедитора, оплату простоїв, штрафні санкції і використання системи M.E.Doc для комунікації між сторонами.
За твердженнями позивача, він здійснив транспортно-експедиторське обслуговування та доставку вантажу відповідача у контейнері TCLU6320735 морськім та наземним (авто) сполученням, що за твердженнями останнього підтверджується:
- коносаментом (Bill of lading) № 0361459;
- морською транспортною накладною (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року;
- автомобільною товаротранспортною накладною (CMR) № 415726 від 18.06.24 року, яка є засвідченою відповідачем щодо прийняття ним вантажу, як вантажо отримувачем.
Також позивач зазначає, що завантажений контейнер TCLU6320735 прибув до порту Констанца за морською транспортною накладною (WAYBILL) № DJA1202038, де його було вивантажено та розташовано на територію порту (терміналу) з 02.05.2024 року. Проте була затримка оформлення вантажу на Румунській митниці і  контейнер з вантажем було видано автоперевізнику тільки 30.05.24 року, що підтверджується AVIZ №151537. 
Як стверджує позивач, відповідно до пункту 4.1.8 договору ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року клієнт сплачує за виставленим рахунком експедитора понаднормативне використання автомобільного транспорту, залученого для перевезення. Понаднормативне використання автомобільного транспорту (автопростій) виникає при знаходженні транспорту більш ніж 2(двох) діб під митним контролем та розвантаженням або завантаженням.
Також позивач зазначає, що в подальшому вантаж було перевезено м. Констанца Румунія -м. Парубне Чернівецька область (Україна) і м. Парубне Чернівецька область –м. Харків (Україна)  
У зв`язку з чим, позивачем було виставлено відповідачу до сплати рахунки, а саме:
- № LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн. за міжнародне змішане перевезення, - морське та автомобільне;
- № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65    429,52 грн. за понаднормативне використання контейнерного обладнання;
- № LS-4571214 від 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн за понаднормативне використання автотранспорту.
За твердженнями позивача, відповідно до Розділу 7 договору № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року вказані рахунки було відправлено відповідачу, та отримано відповідачем через програмне забезпечення “M.E.Doc”, про що свідчать повідомлення про доставку документа адресату від 19.06.2024 року 09:05 год., від 03.07.2024 року о(б) 18:17 год., від 04.07.2024 року о(б) 15:33 год.
Окрім цього,  позивач зазначає, що останнім відповідачу через програмне забезпечення “M.E.Doc” було направлено акти, а саме: 
- акт надання послуг № ЛШ00-005214 від 27.06.20234 року до рахунку-фактури №LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн., який було отримано відповідачем 01.07.2024 року о(б) 10:55 год.; 
- акт надання послуг № ЛШ00-005748 від 27.06.2024 року до рахунку-фактура № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65 429,52 грн., який було отримано відповідачем 10.07.2024 року о(б) 11:44 год.; 
- акт надання послуг № ЛШ00-005749 від 27.06.20234 року до рахунку-фактури №LS-4571214 от 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн., який було отримано відповідачем 10.07.2024 року о(б) 11:44 год.
За твердженнями позивача, з моменту отримання відповідачем актів, від останнього не надходило жодних  заперечень, або відмови від отриманих даних актів, що свідчить про прийняття відповідачем наданих позивачем за договором послуг у повному обсязі без заперечень.
Крім того, відповідачем було надано позивачу гарантійний лист від 06.05.2024 року вих. № 060524/01 з якого вбачається, що відповідач гарантує наступний порядок погашення заборгованості за надані послуги до 08.05.2024 року: 1. по безготівковому рахунку 240 000,00 грн., 2. по безготівковому рахунку: 516 636,00 грн. (простой). До 15.05.2024 року: 1. по безготівковому рахунку: 426 234,02 грн.
Проте, відповідачем в порушення умов договору не здійснено розрахунку з позивачем за надані послуги, у зв`язку із чим, за розрахунком позивача, у відповідача наявна сума боргу у загальному розмірі 561 914,51 грн. яка відповідно до розрахунку позивача складається із сум, вказаних у рахунках, а саме: № LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн., № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65    429,52 грн. та № LS-4571214 від 03.07.2024 року на суму 31079,24 грн.
Посилаючись на дані обставини, позивач звернувся із позовом у даній справі про стягнення суми боргу у розмірі 561 914,51 грн. та пені у сумі 72 068,09 грн.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.
Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Зі змісту позовної заяви, вбачається, що позивач як на підставу позову посилається на невиконання відповідачем укладеного сторонами умов договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022, копію якого додано до позовної заяви.
Разом з цим, позивач у позовній заяві  зазначав про наявність в нього оригіналу даного договору, в тому числі і електронного оригіналу.
Частинами 1-6 статті 91 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України   "Про електронні документи та електронний документообіг"   та   "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Верховний Суд, у постанові від 12.06.2023 у справі №822/1736/18 наголосив на тому, що суд може не брати до уваги копію письмового доказу, якщо сторона не подала його оригіналу, проте якщо у суду або у учасника сторони є сумніви щодо відповідності цієї копії оригіналу (подібний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 20.08.2019 у справі № 910/3699/18).
З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2025 року від відповідача через канцелярію місцевого господарського суду надійшла заява (вх. № 1057/25) у справі №922/4434/24, в якій він просив суд:
- прийняти до уваги та врахувати при прийняті судового рішення по справі, що ТОВ “ІМЕКС МАКС” у відповідності до частини 2 пункту 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України ставить під сумнів відповідність оригіналу поданого позивачем копії договір про транспортно - експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року;
- витребувати у позивача оригінал договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року або його електронну копію підписану електронно-цифровим підписом ТОВ “ІМЕКС МАКС” та зобов`язати ТОВ "ЛАМАН ШИПІНГ" приєднати оригінал договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року або його електронну копію підписану електронно-цифровим підписом ТОВ “ІМЕКС МАКС” до матеріалів справи №922/4434/24 на час розгляду цієї справи у господарських судах для огляду судів, відповідача, у тому числі для призначення в подальшому за клопотання відповідача судово-технічних експертиз;
- встановити позивачу термін, протягом якого останній має подати до матеріалів справи №922/4434/24 оригінал про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року або його електронну копію підписану електронно-цифровим підписом ТОВ “ІМЕКС МАКС”;
- встановити відповідачу термін протягом якого останній має ознайомитися з поданим позивачем до матеріалів справи №922/4434/24 оригіналом договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року або його електронну копію підписану електронно цифровим підписом ТОВ “ІМЕКС МАКС” та подання ТОВ “ІМЕКС МАКС” заяви про призначення судово-технічних експертиз щодо підпису директора ТОВ “ІМЕКС МАКС” на оригіналі цього договору;
- продовжити відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву ТОВ "ЛАМАН ШИПІНГ" на строк який буде встановлений судом для ознайомлення ТОВ “ІМЕКС МАКС” з поданим ТОВ "ЛАМАН ШИПІНГ" до суду оригіналом договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року або його електронною копію підписаною електронно-цифровим підписом ТОВ “ІМЕКС МАКС”, оскільки такий відзив має врахувати обставини із урахуванням наявності чи відсутності у ТОВ "ЛАМАН ШИПІНГ" такого оригіналу, яким воно обґрунтовує свою позовну заяву, та поданням ТОВ “ІМЕКС МАКС” заяв про призначення відповідних судово - технічних експертиз та інформації щодо висновків цих експертиз.
Верховний Суд у постанові від 01.06.2022 у справі № 911/5186/14 акцентував увагу на тому, що вимога господарського суду про надання оригіналів документів насамперед викликана необхідністю встановлення достовірності документа, що подається в копії. Так, якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала.
Ухвалою місцевого господарського суду від 22.01.2025 року, серед іншого, клопотання відповідача, викладене у заяві (вх. № 1057/25 від 15.01.2025 року) про витребування оригіналів документів - задоволено частково.
Витребувано у позивача оригінал договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року (у тому числі підписану електронно-цифровим підписом сторін). 
Встановлено позивачу строк на подання вищезазначених оригіналів документів до 03.02.2025 року. 
У разі відсутності витребуваних судом оригіналів документів надати суду письмові пояснення протягом 3-х днів з моменту отримання даної ухвали. 
Встановлено відповідачу строк на ознайомлення з наданими позивачем документами, а саме у триденний строк з дня надання позивачем до суду витребуваних даною ухвалою оригіналів документів. 
Відповідно до даних з підсистеми «Електронний суд» у позивача наявний  зареєстрований 31.10.2023 року Електронний кабінет. 
Ухвала господарського суду Харківської області від 22.01.2025 року у справі №922/4434/24 надійшла до електронного кабінету позивача 23.01.2025 о 20:26. 
Згідно з пунктом 5 частини 6 статті  242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Отже ухвала господарського суду Харківської області від 22.01.2025 року у справі №922/4434/24 вважається врученою позивачу 24.01.2025 року, а отже встановлений ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2025 року у справі №922/4434/24  строк для надання  позивачем письмових пояснень щодо відсутності у позивача оригіналу договору про транспортно-експедиторське обслуговування №ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року (у разі ненадання до 03.02.2025 року оригіналу даного договору (у тому числі підписану електронно-цифровим підписом сторін)) сплив 27.01.2025 року .
Як свідчать матеріали справи, позивачем не було надано суду першої інстанції витребуваного ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2025 року оригіналу договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року (у тому числі підписану електронно-цифровим підписом сторін).
При цьому,  03.02.2025 року, тобто з порушенням встановленого судом строк для її подання (до 27.01.2025 року),  від Позивача до суду на виконання ухвали господарського суду Харківської області від 22.01.2025 року у справі №922/4434/24 надійшла Заява, в мотивувальної частині якої Позивач надав суду пояснення щодо відсутності в нього оригіналу Договору про транспортно-експедиторське обслуговування №ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року, та зазначав, що такий договір було укладено  сторонами за допомогою інтернет-зв`язку шляхом обміну підписаними сканованими копіями такого договору, а в пункті 3 прохальної частині цієї заяви просив суд долучити до матеріалів справи пояснення, витребувані ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.01.2025. 
Також 25.02.2024 року позивачем було подано уточнення до пункту 2 заяви від 03.02.2025 року, поданої представником позивача у справі 922/4434/24, у яких фактично Позивач уточнював пояснення щодо відсутності в нього оригіналу Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року.
Відповідно до ч.1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 
Згідно ч.2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Отже, оскільки заява позивача від 03.02.2025 року, в якій він надав суду пояснення щодо відсутності в нього оригіналу Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року, та зазначав що такий договір було підписано сторонами за допомогою інтернет-зв`язку шляхом обміну підписаними сканованими копіями такого договору, та уточнення від 25.02.2025 року до пункту 2 заяви від 03.02.2025 року, подані поза межами встановленого судом строку  на подання таких пояснень (до 27.01.2025 року) та за відсутності заяви про поновлення зазначеного  строку, то  відповідно до ст.118 ГПК України такі пояснення підлягали залишенню без розгляду .
Таким чином,   позивачем  не було надано витребуваного судом оригіналу договору як і не було надано у встановлений судом строк обґрунтованих пояснень щодо відсутності у нього оригіналу такого документу, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги абзацу 2 частини 6 статті 91 ГПК України, надана до позовної заяви копія  Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року не повинна була  братися судом до уваги як доказ у справі .
Проте місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, в порушення вимог  абзацу 2 частини 6 ст. 91 ГПК України та ст. 118 ГПК України поклав в обґрунтування оскаржуваного рішення Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року укладення якого у наданій позивачем редакції  заперечувалося відповідачем.
За твердженням позивача, Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022  було укладено за допомогою інтернет-зв`язку шляхом обміну підписаними сканованими копіями такого договору.
Проте колегія суддів не може погодитися із такими твердженнями, зважаючи на таке.
Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Перелік істотних умов договору транспортного експедирування визначено у статті 9  Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність». Такими умовами є:
- відомості про сторони договору;
- вид послуги експедитора;
- вид та найменування вантажу;
- права, обов`язки сторін;
- відповідальність сторін;
- розмір плати експедитору; порядок розрахунків;
- пункти відправлення та призначення вантажу;
- порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта;
- строк (термін) виконання договору;
- інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
При цьому для того, щоб договір транспортного експедирування був  укладеним, потрібна згода сторін щодо кожної з вищенаведених умов.
Відповідно до статті 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.
Статтею  207 Цивільного кодексу України      встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже Закон не вимагає укладання договору про транспортне експедирування саме у формі єдиного документу. А тому, щоб довести факт укладання такого договору, не обов`язково мати єдиний документ.
Верховного Суду у своїй постанові  від 28.12.2019 року у справі   № 922/788/19   виклав правовий висновок про те, що електронне листування між сторонами справи не може вважатись належним письмовим доказом. Це пов`язано з тим, що просто роздруковані електронні листи не є електронними документами або їх копіями.
Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»   визначено, що електронний підпис – обов`язковий реквізит електронного документу. Саме він дозволить встановити, хто саме склав та/або підписав документ.
Таким чином, якщо електронний лист не підписаний електронним цифровим підписом, довести, що цей лист написав саме контрагент, неможливо. І якщо істотні умови договору було узгоджено саме шляхом обміну електронними листами без електронного підпису, а будь-яких інших доказів договірних відносин між сторонами немає, довести факт укладання договору буде фактично неможливо.
Аналогічні висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 11.06.2019 року у справі   № 904/2882/18   та від 24.09.2019 року у справі   № 922/1151/18.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем та підписання цифровим підписом, як сканованої копії Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року у наданій позивачем редакції (яку додано до позовної заяви), так і іншої кореспонденції, яка б свідчила про прийняття відповідачем (акцепт) пропозиції  позивача укласти даний договір (оферти)  у викладеній позивачем редакції.
Посилання позивача на гарантійний лист ТОВ «ІМЕКС МАКС» від 06.05.2025 року як на доказ існування між ним та відповідачем договірних правовідносин  за договором транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року в редакції наданої позивачем до позовної заяви копії даного договору є безпідставним, зважаючи на таке.
Зі змісту гарантійного листа ТОВ «ІМЕКС МАКС» від 06.05.2025 року вбачається, що в ньому  не було зазначено, що відповідач надає позивачу гарантію оплати  саме по тим зобов`язанням за договором про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року і вказаний лист не містить жодного посилання на даний договір.
Крім того, гарантійний лист ТОВ «ІМЕКС МАКС» було видано 06.05.2025 року, тоді як  зобов`язання,  стягнення за якими є предметом спору у даній справі, виникли, за твердженням позивача,  значно пізніше, а саме - рахунок № LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн; рахунок № LS-4570923 від 02.07.2024 року на суму 65 429,52 грн.; рахунок № LS-4571214 від 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн; акт надання послуг № ЛШ00-005214 від 27.06.20234 року до рахунку-фактури №LS-4567518 від 17.06.2024 року на суму 465 405,75 грн.; акт надання послуг № ЛШ00-005748 від 27.06.2024 року до рахунку-фактура № LS4570923 від 02.07.2024 року на суму 65 429,52 грн.; акт надання послуг № ЛШ00- 005749 від 27.06.20234 року до рахунку-фактури №LS-4571214 от 03.07.2024 року на суму 31 079,24 грн.
За твердженнями позивача, останній здійснив транспортно-експедиторське обслуговування та доставку вантажу відповідача у контейнері TCLU6320735 морськім та наземним (авто) сполученням, що за твердженнями останнього підтверджується: - коносаментом (Bill of lading) № 0361459; - морською транспортною накладною (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року; - автомобільною товаротранспортною накладною (CMR) № 415726 від 18.06.24 року, яка є засвідченою відповідачем щодо прийняття ним вантажу, як вантажо отримувачем.
При цьому, відповідачем не заперечувався сам факт перевезення за коносаментом (Bill of lading) № 0361459, морською транспортною накладною (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року, та автомобільна товаротранспортна накладна (CMR) № 415726 від 18.06.2024 року.
Проте, відповідач заявляв, що позивач жодного відношення до цих документів не має і експедиторських послуг за вказаними у даних документах перевезеннями не надавав.
Так, перевізником у коносаменті (Bill of lading) № 0361459 зазначено JGL Worldwide (SG) Pte. Ltd. JGL Worldwide (SG) Pte. Ltd. — це NVOCC (non-vessel operating common carrier), тобто перевізник, який не має власного судна, але організовує перевезення через третіх осіб (наприклад, судновласників як CMA CGM). 
Фактичне перевезення морем здійснює судно CMA CGM DOLPHIN, проте юридичним контрактним перевізником за коносаментом є саме JGL Worldwide. 
Разом з цим,  ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» не надано до матеріалів справи жодних доказів про наявність у ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» договірних відносин з перевізником у коносаменті (Bill of lading) № 0361459 зазначено JGL Worldwide (SG) Pte. Ltd.
У матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що ТОВ «ЛАМАН ІШИПІНГ» замовляло перевезення у JGL Worldwide (SG) Pte. Ltd. для ТОВ «ІМЕКС МАКС» за коносаментом (Bill of lading) № 0361459 У морській транспортній накладної (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року зазначено перевізником — CMA CGM S.A., а агентом, який видав накладну на завантаження, — PT Container Maritime Activities. 
В матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що ТОВ «ЛАМАН ІШИПІНГ» замовляло перевезення у CMA CGM S.A., чи PT Container Maritime Activities за морською транспортною накладною (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року.
У автомобільної товаротранспортної накладної (CMR) № 415726 від 18.06.2024 року перевізником вказано PE GALUSHKO V.V. 
В матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що ТОВ «ЛАМАН ІШИПІНГ» замовляло перевезення у PE GALUSHKO V.V. за автомобільної товаротранспортної накладної (CMR) № 415726 від 18.06.2024 року. 
ТОВ «ЛАМАН ІШИПІНГ» було надано до місцевого господарського суду документи, що перевезення за маршрутом Джакарта, Індонезія – Констанца, Румунія здійснювало FENIKS CARGO SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, проте згідноз  наданими ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» до матеріалів справи коносаментом (Bill of lading) № 0361459 та морською транспортною накладною (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року, FENIKS CARGO SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA не є перевізником, відомості про FENIKS CARGO SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA та ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» у коносаменті (Bill of lading) № 0361459 та морської транспортної накладної (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року відсутні, а отже докази того, що ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» здійснювало експедирування вантажу за коносаментом (Bill of lading) № 0361459 та морською транспортною накладною (WAYBILL) № DJA1202038 від 11.03.2024 року в матеріалах справи відсутні.
ТОВ «ЛАМАН ІШИПІНГ» було надано до місцевого господарського суду документи, що перевезення за маршрутом Констанца, Румунія - Харків, України автомобільним транспортом здійснювало ТОВ «ШПІЦ ТРАК». 
Разом з цим, згідно з наданою ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» до матеріалів справи автомобільною товаротранспортною накладною (CMR) № 415726 від 18.06.24 року, ТОВ «ШПІЦ ТРАК» не є перевізником, оскільки таким перевізником за цією накладною є PE GALUSHKO V.V. 
Відомості про ТОВ «ШПІЦ ТРАК» та ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» у автомобільної товаротранспортної накладної (CMR) № 415726 від 18.06.24 року відсутні, а тому  докази що ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» здійснювало експедирування вантажу за автомобільною товаротранспортною накладною (CMR) № 415726 від 18.06.24 року у матеріалах справи відсутні.
Зазначені доводи відповідача підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї. 
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та імовірність.
Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що   обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається   більш вірогідним, ніж   протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі   № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Зважаючи на наведене, позивачем не було доведено  належними, допустимими, достовірні та достатньо вірогідними  доказами факту укладення між ним та відповідачем договору про транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022 у наведеній позивачем редакції.
При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача  561 914,51 грн. боргу, який складається з:
- 465 405,75 грн.- відповідно до рахунку № LS-4567518 від 17.06.2024 року за міжнародне змішане перевезення (морське та автомобільне);
- 65    429,52 грн. -  відповідно до рахунку № LS-4570923 від 02.07.2024 року за понаднормативне використання контейнерного обладнання;
- 31 079,24 грн. -  відповідно до рахунку № LS-4571214 від 03.07.2024 за понаднормативне використання контейнерного обладнання.
Разом з цим, розмір конкретної плати експедитору,  конкретний порядок розрахунків, пункти відправлення та призначення вантажу, порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта встановлюються у відповідному договору транспортного експедирування, та є його невід`ємними умовами відповідно до статті у статті 9  Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».
Проте, як вже зазначалося, позивачем не доведено факту укладення договору транспортного експедирування у наведеній ним редакції, а тому  вимога про стягнення з відповідача 465 405,75 грн.- відповідно до рахунку № LS-4567518 від 17.06.2024 року за міжнародне змішане перевезення (морське та автомобільне) документально та нормативно не є доведеною.
Щодо стягнення з відповідача  65    429,52 грн.   відповідно до рахунку № LS-4570923 від 02.07.2024 року та  31 079,24 грн.   відповідно до рахунку № LS-4571214 від 03.07.2024 за понаднормативне використання контейнерного обладнання, то вказані вимоги по суті є покладенням відповідальності на Клієнта (відповідача)  за затримку вантажу на Румунській митниці та видачу контейнеру з вантажем автоперевізнику із затримкою  лише 30.05.24 року, що спричинило витрати з понаднормативного використання контейнерного обладнання.
Проте, як вже зазначалося, відповідальність сторін відповідно до статті у статті 9  Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» також є істотною умовою договору транспортного експедирування, тоді як позивачем не доведено факту укладення договору транспортного експедирування у наведеній ним редакції, а отже вищенаведені вимоги позову також не гуртуються  на нормах законодавства та умовах певного договору.
До того ж для договору про транспортне експедирування  є властивим  здійснення  саме експедитором всіх необхідних дій з організації перевезення, в тому числі і дій щодо вчасного митного оформлення та перетину кордону на шляху прямування вантажу від точки його відправлення до точки отримання. 
Посилання позивача на пункту 4.1.8 договору ТЕО-19072022 від 19.07.2022 року, згідно з яким  клієнт сплачує за виставленим рахунком експедитора понаднормативне використання автомобільного транспорту, залученого для перевезення, є безпідставним, оскільки, як вже зазначалося, позивач не надав в порядку статті 91 ГПК України оригінал даного договору, отже не довів факту його укладення в наведеній ним редакції. 
Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача суму боргу 561 914,51 грн.
Щодо заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 72 068,09 грн.  в порядку пункту 5.3.4 Договору транспортно-експедиторське обслуговування № ТЕО-19072022 від 19.07.2022  у зв`язку із нездійсненням відповідачем повної та своєчасної оплати наданих послуг за договором, колегія суддів зазначає про таке.
Як вже зазначалося, відповідальність сторін відповідно до статті у статті 9  Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» також є істотною умовою договору транспортного експедирування, проте  позивачем не доведено факту укладення договору транспортного експедирування у наведеній ним редакції.
Крім того, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною 2 статті 550 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства
Як зазначила Велика Палата  Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати  Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.
Оскільки, як вже зазначалося, позивачем не доведено укладення сторонами договору транспортного експедирування  у наведеній ним редакції, який би передбачав як підстави для стягнення пені, так і її конкретний розмір, то  позовна вимога про стягнення з відповідача 72 068,09 грн.  є безпідставною. 
Зважаючи на вищенаведене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване  рішення, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення місцевого господарського суду  підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення, яким  в позові слід відмовити. 
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України    витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Імекс Макс" (вх. №1377 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2025 у справі № 922/4434/24 задовольнити.
Рішення господарського суду Харківської області від 22.05.2025 у справі № 922/4434/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламан Шипінг" (м. Одеса, вул. Військовий узвіз, 12 оф. 401, ЄДРПОУ 40551877) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імекс Макс" (61072, Харківська обл., місто Харків, пр. Науки, будинок 54, ЄДРПОУ 42831345) 11      411,69 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 08.08.2025.

Головуючий суддя                                                                     М.М. Слободін

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко