ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________ ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2025 року
м. Харків
справа № 635/11325/24
провадження № 22-ц/818/3552/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Тичкової О.Ю.
суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Харкова апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року у складі судді Лук`яненко С.А,- 
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (надалі ТОВ) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № С-508-006502-19-980 від 15.04.2019, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15.04.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі за текстом ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено угоду № С-508-006502-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування крдитної картки. Згідно умов укладеного договору, відповідач приєднався до публічної пропозиції банку про укладення договору комплексного банківського обслуговування, що затвердженний розпорядження банку і розміщений на сайті Банку www.іdeabank.ua.
Разом з тим, в день пидписання угоди відповідач надав банку заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції – Договору комплексного банківського обслуговування, і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк».
Відповідач власним підписом підтвердив ознайомлення з Тарифами Банку на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб.
За умовами договору банк надав позичальнику кредит шляхом відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 200000,00 гривень, з процентною ставкою 48,00% річних, реальна річна процентна ставка – 82,59%. Ліміт, доступний на момент укладання угоди становить 7000,00 гривень та може бути змінений в межак встановленого угодою максимального ліміту.
ПАТ «Ідея Банк» повністю виконав свої зобов`язання заугодою перед відповідачем виконав, відкривши поточний рахунок та надавши можливість користуватись кредитними коштами в сумі 7000,00 гривень в межак кредитного ліміту, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів виконав частково, останній платіж платіж було здійснено 22.08.2019 року. Таким чином у відповідача сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 18283,66 гривеь, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 7000,00 гривень та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 11283,66 гривень.
16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов та додатків якого, фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 року.
29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23, за умовами якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 року в сумі 18283,66 грн.
Відповідно до Додатку №2 «Друкований реєстр Боржників» до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до ОСОБА_1 за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговуваня кредитної картки № С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 року.
Таким чином, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № № С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 року у розмірі 23206,56 грн., який складається з заборгованості за основним боргом в сумі 7000,00 гривень; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 11283,66 гривень, інфляційні витрати в сумі 3582,43 грн., три проценти річних в сумі 1340,47 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 5200 грн.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Санфорд капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 у розмірі 18283, 66 грн та понесений судовий збір у розмірі 1924, 37 грн.
Рішення обгрунтовано тим, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 16.09.2019 року до 23.02.2022 року, тобто за період в якому ТОВ "Санфорд Капітал" право вимоги за договором №С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 не набувало. Тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат у розмірі 3582 гривень 43 копійки та суми трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 1340 гривень 47 копійок. В той час матеріалами справи не підтверджено надання послуг з правничої допомоги стосовно боржника ОСОБА_1 в сумі 5200 грн., так як в долученому до договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 року Акті приймання-передачі послуг з правничої допомоги №2 від 10.05.2024 року відсутне прізвище вказаної особи, що позбавляє суд можливости визначити суму понесених позивачем витрат на правничу допомогу. В інших документах відомості про розмір таких витрат також відсутні. Акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги №4 від 12.08.2024 року, на який посилається в позовній заяві позивач, відповідно до переліку додатків до позову, не долучався.
Не погодившись з рішенням суду, Маслюженко М.П., який діє в інтересах ТОВ «Санфорд капітал» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, що складається з: інфляційних втрат в сумі 3582,43 грн; трьох відсотків річних в сумі 1340,47 грн, а також в частині відмови у стягнення з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5 200 , 00 грн. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право кредитора (в тому числі і будь-якого наступного) на отримання з боржника суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є його безумовним правом, яке виникає при простроченні виконання боржником грошового зобов`язання і не залежить від волі первісного (попереднього) кредитора. Дані зобов`язання (сплата інфляційний втрат і 3% річних) є, певним чином, похідними, оскільки вони можуть виникнути лише при наявності основної грошової заборгованості. Таким чином, нелогічною і неправомірною виглядала б ситуація, при якій первісний кредитор відступив би право вимоги за основним зобов`язанням і при цьому у нього залишилось би право на отримання вказаних компенсаційних платежів. Отже, право на стягнення з боржників зазначених сум завжди належить поточному кредитору боржника і нерозривно пов`язано з самим правом грошової вимоги і кореспондує їй. Враховуючи об`єм виконаних адвокатом робіт, часу витрачено на підготовку та подачу позову та інших необхідних процесуальних документів, розмір позовних вимог, то витрати на професійну правничу допомогу заявлені ТОВ «Санфорд Капітал» є обґрунтованими та співмірними, а тому підлягають стягненню у повному обсязі, заявленому в позовній заяві. До апеляційної скарги надав акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги. 
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що в апеляційній скарзі апелянт погоджується з рішенням суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 у розмірі 18283,66 грн.
Креючись статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції розгялядає у межах вимог апеляційної скарги, а саме вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості яка складається з: інфляційних втрат в сумі 3582,43 грн; трьох відсотків річних в сумі 1340,47 грн, а також в частині відмови у стягнення з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5 200 , 00 грн. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих позивачем інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд зазначив, що за період з 16.09.2019 року до 23.02.2022 року, тобто за період в якому ТОВ "Санфорд Капітал" право вимоги за договором №С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 не набувало. Щодо правничої допомоги зазначив, що матеріалами справи не підтверджено надання послуг з правничої допомоги стосовно боржника ОСОБА_1 в сумі 5200 грн.
Судова колегія не погоджується з висновком суду у вказаній частині судового рішення. 
Судовим розглядом встановлено, що 15.04.2019 Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду №С-508-006502-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якої відповідачу надано можливість користуватися кредитними коштами в сумі 7000,00 грн. в межах кредитного ліміту, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 48,00% річних (а.с. 65).
Пунктом 2.1-2.3 Угоди визначено, що Банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 7000 грн.; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних.
Пуктом 7 угоди встановлено, що ця угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування (кредитної лінії), який складає 1 рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації, але будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх забов`язань за угодою. Після спливу строку кредитування, він може щоразу продовжуватись на такий самий строк (за ініціативою Банку). Датою початку ного строку дії Кредитної лінії вважається дата, наступна за датою закінчення попереднього строку кредитної лінії. При цьому клієнт доручає банку переглядати/змінювати тарифи (в тому числі розміри процентних ставок) при кожній пролонгації строку дії крединої лінії та встановлювати їх у розмірах, що будуть чинними в Банку для відповідного продукту на дату виконання банком такої прологації, на весь новий строк дії кредитної лінії. 
15.04.2019 ОСОБА_1 подав заяву про відкриття потосного рахунку та приєднання до публічної пропозиції – Договору комплексного обслуговування (ДКБО) і приєднання до публічної пропозиції укладання договру про використання аналога власноручного підпису та відтіску печатки банку АТ «Ідея банк» (оферта) до угоди № С-508-006502-19-980. Згідно якої отримав кредитну картку НОМЕР_1 та вказав особисті дані (а.с. 66)
16.11.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» укладено договір факторингу № 16/11-23, відповідно до якого ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «СОНАТІ», а ТОВ «ФК «СОНАТІ» прийнмає належні ПАТ «Ідея Банк» права вимоги. Та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Разом з тим, між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» підписано усі додатки до договору факторингу, зокремі і друкований Реєстр Боржників, таким чином ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимогу до ОСОБА_1 за угодою про відкриття кредитнох лінії та обслуговування кредитної картки № С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 року (а.с. 39-52).
Згідно з розділом 1 договру факторингу до заборгованості відносяться будь-які грошові зобовязання боржників перед клієнтом за первинними договорами, права вимоги якими відступаються за цим договором. Зокрема: повернення суми кредитк (несплаченої станом на день укладання цього договору, в тому ччислі суми повернення яких прострочені), сплати процентів, сплати комісії. Всі права грошової вимоги клієнта за первинним договорами до боржників щодо погашення заборгованості що виникли на підставі укладених між клієнтом та боржниками первинних договорів, а також інші права вимоги за первинними догворами. 
29.12.2023 року між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого право вимоги до ОСОБА_1 за угодою №С-508-006502-19-980 від 15.04.2019 перейшло до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (а.с. 26-38).
Відповідно до додатку №2 «Друкований реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло в право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 18283,66 грн (а.с. 53).
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 отримавши кредитні кошти, зобов`язання за вказаною угодою належним чином не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 18283,66 гривень, яка складається з: 7000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 11283 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. зворот 65).
Згідно розрахунку заборгованості інфляційних втрат за період з 16.09.2019 до 23.02.2022 заборгованість становить 3582,43 грн та розрахунку 3% річних за період з 16.09.2019 по 23.02.2022 становить 1340,47 грн (а.с. 68-70).
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що проценти за користування кредитом це проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник.
Як регламентованост. 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України).
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1ст. 512 ЦК Українидає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до зазначених положень закону сторони договору факторингу можуть самостійно визначити спосіб та порядок передання права вимоги до третьої особи (боржника) і момент набуття фактором такої вимоги визначається умовами договору факторингу.
Згідно положень ч. 1 ст. 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України.
Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею1054 ЦК Українивизначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналогічні положення містить нормаст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбаченихст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строкомдоговору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом статей626,628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина першастатті 627 ЦК України).
Відповідно до ст. ст.13,43,81 ЦПК Українисуд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
За змістомст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК Українипередбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ч. 2ст. 78 ЦПК Українивизначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зіст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
Виходячи з викладеного, встановивши укладення між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 угоди №С-508-006502-19-980, відсутність повної сплати боргу, перехід права вимоги до позивача, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості інфляційних втрат за період з 16.09.2019 до 23.02.2022 заборгованість становить 3582,43 грн та розрахунку 3% річних за період з 16.09.2019 по 23.02.2022 становить 1340,47 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. 
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано: договір про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 року (а.с. 16-19), реєстр боржників (а.с. 22-23), вартість послуг з описом наданих послуг (а.с. зворот 20), акт приймання-передачі послуг з правниччої допомоги №7, згідно якого, витрати склали 8 400,00 грн. 
Матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Маслюженком М.П. правничої допомоги ТОВ «Санфорд капітал», що свідчить про понесення відповідних витрат. 
Враховуючи, що в прохальній частині апеляційної скарги представником апелянта заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5200,00 грн, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаної вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі 5200,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно вимог частин 1, 2статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Санфорд капітал» » задоволено то судовий збір за подання позову та подання апеляційної скарги який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 6056 грн (2422,40+3633,60). 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» задовольнити.
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості, що складаються з інфляційних втрат, трьох процентів річних та стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованість інфляційних втрат за період з 16.09.2019 до 23.02.2022 у розмірі 3582 (три тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн 43 коп, 3% річних за період з 16.09.2019 по 23.02.2022 у розмірі 1340 (одна тисяча сорок) грн 47 коп .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» понесений судовий збір у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18.08.2025 року.
Головуючий                                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                                                 Н.П. Пилипчук

                                                                               О.В. Маміна