УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 липня 2025 року
м. Київ
справа № 461/5105/22
провадження № 51-4850 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року,   ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 111 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією усього особистого майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з 
27 червня 2022 року включно. 
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
За вироком суду  ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 04 березня 2022 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ігноруючи свій передбачений Конституцією України громадянський обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, надав допомогу іноземній державі - Російській Федерації, в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом надсилання зі свого особистого мобільного телефону марки «Теспо» модель «КВ8» з номером НОМЕР_1 за допомогою месенджера «Телеграм», у період з 19 год 17 хв. до 19 год 28 хв., представникам країни агресора: громадянину України, одночасно перебуваючому у громадянстві РФ ОСОБА_6 , який з 2014 року проживає на території анексованої АР Крим та є одним із засновників партії «Русский блок» Всеукраїнської організації «Російський рух України» та який перебуває під санкціями відповідно до Указу Президента України № 184/202 від 14 травня 2020 року, а також діючому оперативному співробітнику ІНФОРМАЦІЯ_10 громадянину РФ ОСОБА_7 який підписаний, як « ОСОБА_7 » і використовує номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 , відомостей про місця розташування військовослужбовців та військової техніки у вигляді карти ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якій зображено розташування ІНФОРМАЦІЯ_5, та зазначив відповідні місця розташувань казарм, гуртожитків та іншої інформації, а також, близько 19 год 34 хв., надав ОСОБА_7 інформацію про можливе розміщення іноземців у школі НОМЕР_7, що розташована у АДРЕСА_4, та, цього ж дня, близько 19 год 45 хв., надав інформацію про оснащення місць для біженців на стадіоні «ІНФОРМАЦІЯ_4», що розташований за адресою: АДРЕСА_5.
В подальшому, ОСОБА_5 зі свого особистого мобільного телефону, використовуючи месенджер «Телеграм», 06 березня 2022 року, близько 13 год 
14 хв., перебуваючи за вищезазначеною адресою надіслав співробітнику ФСБ РФ ОСОБА_7 інформацію про те, що в підвалі одного із будинків по 
АДРЕСА_6 зберігається озброєння, чим вчинив умисні дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, шляхом надання допомоги іноземній державі в проведенні підривної діяльності проти України.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
В обґрунтування своїх доводів  ОСОБА_4 вказує на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги всіх обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Вказує, що вироком суду, що залишено поза увагою судом апеляційної інстанції, не встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є представниками спецорганів протилежної держави. Стверджує, що ксерокопія персональних даних ОСОБА_7 є недопустимим доказом, оскільки не доведено спосіб отримання цієї копії в порядку передбаченому КПК України та відсутній оригінал зазначеного документу. Також, на переконання захисника, протоколи огляду від 
17, 19, 24 червня та 13 липня 2022 року не можуть бути доказами вини засудженого, оскільки є подіями 2015 року та свідчать лише про активне громадське життя останнього. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у клопотаннях про дослідження протоколу допиту свідка ОСОБА_9 та проведення закритого судового засідання. Зазначає, що ОСОБА_5 лише здійснив відправлення фотографій карти-схеми місця розташування ГО «Мисливсько-рибальського господарства «ІНФОРМАЦІЯ_8», яка знаходилась в загальному доступі, що не може вважатись доказом його вини. Крім цього, суд послався як на докази винуватості його підзахисного на процесуальні документи, які свідчать лише про правильну організацію досудового розслідування, та не підтверджують наявність вини ОСОБА_5 . На думку захисника, висновки суду щодо причетності засудженого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що залишено поза увагою апеляційним судом, тому оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують її доводи.
Переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника у межах їх доводів, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався. 
Разом з цим, згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому при розгляді касаційної скарги виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
В аспекті дотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, колегія суддів враховує, що приписи пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.
Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та позиції ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, викладені, зокрема, у справі «Салов проти України» (рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), суд апеляційної інстанції належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційних скарг, вмотивовано погодившись з рішенням місцевого суду.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо безпідставної кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 111 КК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився із вироком місцевого суду, при цьому дійшов висновку, що фактичні обставини кримінального провадження встановлені вірно та підтверджені сукупністю доказів, які оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та вірно покладені в основу вироку.
Зокрема, апеляційний суд вказав, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується, серед іншого, на підставі:
- протоколу обшуку від 17 травня 2022 року, на якому зафіксовано проведення обшуку в квартирі ОСОБА_5 за адресою: 
АДРЕСА_1 , під час якого вилучено речі, документи-записники, ноутбуки та телефон марки «Tecno»;
- протоколу огляду від 13 липня 2022 року, згідно якого, у ноутбуках ОСОБА_5 марки Lenovo та Gigabyte виявлено його численні листування, в тому числі щодо імплементації ідей «русского мира» в межах області, підготовки проекту Декларації про єдність російських народів, підготовки резолюцій відповідних зібрань, а також пов`язані з цим організаційні заходи;
- протоколу огляду від 19 червня 2022 року № 62/2/1-1287нт, в якому зафіксовані переписки у телефоні ОСОБА_5 «Теспо», в тому числі щодо надсилання представникам країни-агресора відомостей про місце розташування військовослужбовців та військової техніки у вигляді карти, на якій зображено розташування ІНФОРМАЦІЯ_5. З протоколу вбачається, що:
04 березня 2022 року, близько 19 год 25 хв., ОСОБА_5 надіслав абоненту «ОСОБА_6» фото зображення карти ІНФОРМАЦІЯ_1, на якому міститься напис: п-к ОСОБА_10 «_» 2018 р.», у правому верхньому кутку міститься напис «терміном на 15 років у тимчасове користування надані мисливсько-рибальські угіддя загальною площею 36520,2 та із них лісові угіддя 23706,2 га: польові угіддя 11658,0 га; водно-болотні угіддя 1156,0 га». У лівому нижньому кутку міститься напис «Організаційно-штатна структура МРГ «ІНФОРМАЦІЯ_8», на якій зображено місце знаходження ІНФОРМАЦІЯ_6 під № 1. - Інженерне» під № 28. «Наметове містечко № 15» під № 4 позначений як табір. Крім того, на вказаному зображенні-карті зазначені танкові дороги та інші об`єкти вказаного полігону, додаток № 3,
13 травня, близько 14 год 59 хв., ОСОБА_5 надіслав текстове повідомлення абоненту « ОСОБА_6 » наступного змісту «Увы, ничего узнать не удалось» та о 15.00 ще одне повідомлення: «Будут новости позвоню», 
04 березня 2022 року на мобільний телефон ОСОБА_5 надійшли три вхідних дзвінка о 18 год 32 хв. тривалістю 31 сек., 18 год 34 хв. тривалістю 1 хв. та о 
18 год 35 хв. тривалістю 22 сек. Після чого, о 18 год 35 хв. на мобільний телефон 
ОСОБА_5 отримано вхідне повідомлення в месенджері «Телеграм» від «ОСОБА_7» з наступним текстом: « ОСОБА_6 »,
о 18 год 52 хв. отримано три вхідних повідомлення у вказаному чаті від ОСОБА_7 наступного змісту: «Нужны координаты этого и любых других обьектов», «где могут быть железки и иностранные грибы...» та «Вообще нет понятной инфы по той стороне», після чого, о 18 год 59 хв., з мобільного телефону ОСОБА_5 відправлено повідомлення наступного змісту «Готовлю что знаю», у відповідь отримано вхідне повідомлення о 18 год 59 хв. «Спс»,
надалі, о 19 год 17 хв. з мобільного телефону ОСОБА_5 відправлено смс повідомлення в месенджері «Телеграм» на номер телефону ОСОБА_7 наступного змісту «Снимок 1921 года карта общества охотников и рыболовов». Також до даного повідомлення прикріплено зображення - карта ІНФОРМАЦІЯ_1, на якій зображено місце знаходження ІНФОРМАЦІЯ_6 під № 1, «Інженерне» під № 23, «Наметове містечко № 15» під № 4, позначений як табір - Додаток № 4. Крім того, на вказаному зображенні-карті зазначені танкові дороги, також, зазначені та підписані будівлі Міжнародного центру миротворчості та безпеки № 22 з назвами «Центральне»,
згодом, близько 19 год 18 хв., з номеру телефону ОСОБА_7 на номер телефону ОСОБА_5 надійшло два повідомлення: «Там рядом есть общежития», «Где живут военные инструктора, гостинници может»,
о 19 год 25 хв з номеру телефону ОСОБА_7 на номер телефону 
ОСОБА_5 надійшло ще одне повідомлення: «И есть ли какое то аномальное увеличение иностранцев в городе?». Після цього, близько 19 год 26 хв., 
ОСОБА_5 відправив на номер телефону ОСОБА_7 повідомлення з цифрою «З» та прикріпленою картою військового полігону розташованому поблизу населеного пункту ІНФОРМАЦІЯ_8 «ІНФОРМАЦІЯ_8» - Додаток № 5. На вказаній карті зазначена організаційно-штатна структура МРГ «ІНФОРМАЦІЯ_8»,
о 19 год 28 хв. з номеру телефону ОСОБА_7 на номер телефону 
ОСОБА_5 надійшло два повідомлення: «Где могут жить военные инсгруктора», «3?». У відповідь на повідомлення ОСОБА_5 відправив на номер телефону ОСОБА_7 повідомлення з цифрою «4» та прикріпленою до повідомлення картою «організаційно-штатної структури МРГ «ІНФОРМАЦІЯ_8»,
згодом, о 19 год 34 хв., ОСОБА_5 відправив на номер телефону ОСОБА_7 повідомлення: «Наплыва иностр. не замечено, но в ІНФОРМАЦІЯ_7 пару дней назад посетили 18 студентов негроидов (всего челевек 30);
о 19 год 37 хв. ОСОБА_5 відправив на номер телефону ОСОБА_7 відповідь на раніше надіслане повідомлення: «Нужны координаты этого и любых других обьектов» з текстом: «Завтра поинтересуюсь, сегодня сложно, скоро коменд. час»,
о 19 год 38 хв. ОСОБА_7 скерував повідомлення на номер телефону 
ОСОБА_5 наступного змісту: «З и 4 там общаги и места ночевок?». На вказане повідомлення ОСОБА_5 о 19 год 40 хв. на адресу ОСОБА_7 відправив наступне повідомлення: «Да нет, это все снимки 21 года, но вполне вожможно использование этих помещений для этих целей»,
о 19 год 41 хв. ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_5 повідомлення: «Пожалуйста аккуратно, важны военные обьекты, по западной и все что связано с полигоном»,
в 19 год 42 хв. та 19 год 45 хв. ОСОБА_5 надіслав два повідомлення 
ОСОБА_7 : «Я сегодня смогу принимать только вопросы», «на стадионе ІНФОРМАЦІЯ_4 оборудованы места для беженцев в частности в помещении велотрека»,
о 19 год 45 хв. ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_5 повідомлення наступного змісту: «Я могу писать с другого номера буду уточнять что я от АГ»,
в 19 год 45 хв. та 19 год 51 хв. ОСОБА_5 надіслав ОСОБА_7 два повідомлення наступного змісту відповідно: «Лады», «В порядке анекдота, ОСОБА_20 запретил продажу спиртного, даже пива, полки магазинов пустеют, винят приезжих беглецов, на екранах автоматов матерные надписи в адрес рус. кораблей»,
05 березня, близько 16 год 56 хв., ОСОБА_7 скерував ОСОБА_5 повідомлення; «Как у вас дела?». 06 березня 2022 року, о 13 год 14 хв., 
ОСОБА_5 відповів: «Пока новостей нет, есть сказки про снаряды в подвале дома на АДРЕСА_6»,
- протоколу огляду від 24 червня 2022 року, з якого вбачається, що у ноутбуці марки НР  ОСОБА_5  виявлено файли, зокрема, аудіозапис розмови із 
 ОСОБА_6 щодо проведення акцій протестного характеру за грошову винагороду;
- протоколу огляду від 28 червня 2022 року, відповідно до якого в ході огляду зафіксовані переписки у телефоні ОСОБА_5 «Теспо» і ряд фотознімків із печатками проросійських громадських організацій та знімків з картою - рішенням директора МРГ «ІНФОРМАЦІЯ_8» до організації мисливсько-рибальського господарства, на якій позначені ІНФОРМАЦІЯ_6 та інші військовій об`єкти;
- протоколу огляду від 02 серпня 2022 року з якого слідує, що 
ОСОБА_5 перебував поруч із ІНФОРМАЦІЯ_1 , де зробив знімок з карти - рішення директора МРГ «ІНФОРМАЦІЯ_8» до організації мисливсько-рибальського господарства, на якій позначені ІНФОРМАЦІЯ_6 та інші військовій об`єкти, що узгоджується із інформацією, яка виявлена у телефоні ОСОБА_5 ;
- відповіді з ГВ КР ІНФОРМАЦІЯ_9 вих. № 62/2/1-1587нт від 06 липня 2022 року про те, що отримано інформацію стосовно абонента російського оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 , який підписаний в телефоні ОСОБА_5 як « ОСОБА_7 » та з яким велась переписка ОСОБА_5 в месенджері «Телеграм» щодо передачі йому інформації розвідувального характеру, належить діючому оперативному співробітнику ІНФОРМАЦІЯ_10, громадянину РФ ОСОБА_7 , уродженцю Республіки Казахстан. Вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_11, в межах якої працює департамент оперативної інформації (ДОІ), що виконує функції зовнішньої розвідки спецслужби. Основними завданнями ІНФОРМАЦІЯ_11 є підривна діяльність та збір розвідувальної інформації на території України. Встановленні останні місця реєстрації: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , паспорт громадянина РФ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ;
- відповіді з Департаменту контррозвідки 2 управління СБУ від 13 липня 2022 року за № 2/2/2-11737нт, з якої слідує, що номер абонента російського оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 належить встановленому співробітнику ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_7 , який є співробітником ІНФОРМАЦІЯ_10, додаток -витяг з АС «Російський паспорт» стосовно ОСОБА_7 ;
- відповіді директора МРГ «ІНФОРМАЦІЯ_8» ОСОБА_19 № 26 від 01 липня 2022, який надав слідчому у кримінальному провадженні карту-схему організації території мисливсько-рибальського господарства «ІНФОРМАЦІЯ_8» та робочу карту розміщення мисливсько-рибальських угідь МРГ «ІНФОРМАЦІЯ_8», що узгоджується із інформацією, яка виявлена у телефоні ОСОБА_5 .
Під час апеляційного розгляду, суд належним чином перевірив доводи апеляційних скарг щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 111 КК України, як державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, шляхом надання допомоги іноземній державі в проведенні підривної діяльності проти України, з чим погоджується і Верховний Суд.
Так, частиною 1 ст. 111 КК України визначено відповідальність за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. 
Вчинення будь-яких діянь, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюються як підривна діяльність проти неї.
Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. 
Державна зрада є закінченим злочином з моменту встановлення зв`язку з іноземною державою, іноземною організацією або їх представниками чи з моменту отримання від них злочинного завдання, а не з моменту вчинення певних конкретних дій на шкоду Україні. 
Як випливає з диспозиції ст. 111 КК України, під іноземною державою, іноземною організацією слід розуміти будь-яке державне чи недержавне утворення, установу, підприємство, об`єднання, орган іншої країни, а також міждержавну чи міжнародну організацію, у тому числі неофіційну, нелегітимну чи злочинну, крім офіційної міжнародної організації, членом якої є Україна, при цьому, представником іноземної держави чи організації не обов`язково має  бути іноземець чи особа без громадянства.
Проаналізований зміст листування ОСОБА_5 з особою під іменем 
ОСОБА_7 , спростовує версію захисника про відсутність у засудженого умислу на спричинення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
Неспроможними є доводи захисника, про те що поза увагою апеляційного суду залишилось не доведеність того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є представниками іноземної держави. 
Аналогічний аргумент сторона захисту наводила під час апеляційного розгляду, який судом апеляційної інстанції було ретельно перевірено та обґрунтовано визнано безпідставним. 
Мотивуючи свої висновки в цій частині суд вказав, що, як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, одночасно має громадянство РФ, з 2014 року проживає на території анексованої АР Крим, є одним із засновників партії «Русский блок», Всеукраїнської організації «Російський рух України», депутат Верховної ради АР Крим 2006-2014 років, у 2016 році був учасником партії «Рост», приймав участь у виборах в Державну Думу РФ та перебуває під санкціями відповідно до Указу Президента України від 14.05.2020 
№ 184/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2020 року «Про застосування, скасування і внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», серед санкцій заборона встановлення ділових контактів та заборона діяльності на території України. Крім того, за посередництвом ОСОБА_6 , ОСОБА_5 тривалий час здійснював листування з громадянином РФ ОСОБА_7 , уродженцем Республіки Казахстан, оперативним співробітником ІНФОРМАЦІЯ_10. Згідно відповіді з ГВ КР ІНФОРМАЦІЯ_9 вих. № 62/2/1-1587нт від 06 липня 2022 року основними завданнями 
ІНФОРМАЦІЯ_11 є підривна діяльність та збір розвідувальної інформації на території України.
Як свідчить аналіз повідомлень, виявлених в телефоні та ноутбуках 
ОСОБА_5 , ці особи є представниками іноземної держави - Російської Федерації та її організацій, і діють в її інтересах, що і має значення для кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 111 КК України.
Окрім цього предметом ретельної перевірки апеляційного суду були і доводи сторони захисту про недопустимість як доказів копій персональних даних ОСОБА_7 з урахуванням, що вони є копіями витягу з АС «Российский паспорт» та виготовлені з інформаційно-комунікаційних систем. 
Відповідно до положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. 
Порядок збирання доказів у кримінальному провадженні врегульовано положеннями ст. 93 КПК України, відповідно до ч. 2 якої сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
До документів, відповідно до ч. 2 ст. 99 КПК України, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, серед іншого, носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), а також складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.
Отже, суд оцінював докази за правилами, визначеними кримінальним процесуальним законом, а саме за приписами статей 84-86, 93, 94, 99 КПК України, де відображені відповідні критерії оцінки доказів на предмет їх допустимості, в тому числі й електронних документів.
Електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих (приватні месенджери та телеграмканали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо) мережах, є  допустимими доказами у разі дотримання порядку їх отримання. 
Аналогічні підходи відображені у рішеннях Верховного Суду, зокрема у постановах від 12 червня 2024 року у справі № 569/1908/23 (провадження № 51-1430 км 24), від 
31 липня 2024 року у справа № 308/13071/22 (провадження № 51-1139 км 24), ухвалі від 07 липня 2025 року у справі № 569/3429/23 (провадження № 51-2384 ск 25). 
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали та касаційної скарги захисник не погоджується із допустимістю доказів, які в силу положень статей 84, 99 КПК є електронними доказами.
Верховний Суд наголошує, що ідентифікація особи, з якою засуджений 
ОСОБА_5 вів переписку в меседжері «Телеграм» під іменем « ОСОБА_7 », як діючого оперативного співробітника ІНФОРМАЦІЯ_10, громадянина РФ ОСОБА_7 , уродженця Республіки Казахстан, здійснена на підставі відповіді з ГВ КР ІНФОРМАЦІЯ_9 вих. № 62/2/1-1587нт від 06 липня 2022 року та відповіді з Департаменту контррозвідки 2 управління СБУ від 13 липня 2022 року за 
№ 2/2/2-11737нт, до яких додано роздруківки (знімки екрану комп`ютера) з інформаційно-комунікаційних систем РФ (інформація щодо абонента мобільного зв`язку РФ, витяг з АС «Російський паспорт» стосовно ОСОБА_7 ). Вказані додатки до цих листів за своєю правовою природою згідно приписів статей 84, 99 КПК України є електронними доказами, відповідно їх роздруківка з інформаційно-комунікаційних систем РФ (знімки екрану комп`ютера) має статус оригіналу.
Що стосується посилання місцевого суду на протоколи огляду від 17, 19, 24 червня та 13 липня 2022 року з додатками, то на переконання колегії суддів, вони хоча і містять інформацію щодо подій 2015 року, які не ставились у провину 
ОСОБА_5 , однак їх зміст вказує на наявність у останнього ідеологічних переконань проросійського характеру направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та державній безпеці України і саме такий мотив став рушійною силою для вчинення у 2022 році засудженим кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України.
Разом з цим, касаційний суд погоджується із аргументами захисника про те, що процесуальні документи, на які послався у вироку суд першої інстанції не є доказами винуватості ОСОБА_5 у розуміння ст. 84 КПК України, натомість їх наведення у вироку дає можливість учасникам кримінального провадження зрозуміти, що судом надано оцінку процесуальному порядку збирання доказів, які безпосередньо містять відомості про обставини, які підлягають доказуванню відповідно до 
ст. 91 КПК України. З огляду на досліджену судом сукупність доказів, наявність у вироку посилання на ці процесуальні документи, не ставить під сумнів доведеність винуватості особи, а також законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Посилання захисника, що документи названі карта-рішення «Мисливсько-рибальське господарство «ІНФОРМАЦІЯ_8» розроблені не ОСОБА_5 , а знаходилися в загально доступному місці розташування, а останній лише здійснив відправлення фотографій карти-схеми, є непереконливими, оскільки в цілому не спростовують правильності висновків судів щодо його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Окрім того, зміст переписки засудженого з ОСОБА_7 свідчить про те, що діяльність ОСОБА_5 не обмежувалась лише пересиланням вказаних вище документів, а супроводжувалась наданням інформації щодо розташування військових об`єктів, уточненням їх місцезнаходження, можливого характеру використання та осіб, які там знаходяться чи можуть знаходитись, тобто, інформації розвідувального характеру, що свідчить про підривну діяльність проти України.
Місцевим судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні, оскільки були відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість засудженого ОСОБА_5 доведена «поза розумним сумнівом» на підставі належних, допустимих, достовірних та у сукупності та взаємозв`язку узгоджених між собою доказів, його дії кваліфіковані вірно.
Відповідно до вимог положень 50, 65, КК України ОСОБА_5 призначено покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. До того ж судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину, який посягає на основи національної безпеки України, особу засудженого, а також відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та обґрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. 
Вагомих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення у касаційній скарзі не наведено, та Судом не встановлено. 
З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки ухвали за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2025 року щодо останнього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3