Номер провадження: 22-ц/813/2769/25 
Справа № 522/4211/23
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді - Лозко Ю.П., Коновалова В.А.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 
відповідач - ОСОБА_1 
представник відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2024 року
за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви
До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.07.2012 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000 грн. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, відповідно до яких відповідач дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Посилаючись на те, що взяті на себе зобов?язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, станом 04.01.2023 у неї утворилась заборгованість у розмірі 57 864,27 грн, яка складається з: 47 333,37 грн - заборгованості за тілом кредиту та 10 530,90 грн - заборгованості за відсотками. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.07.2012 в загальній сумі 57 864,27 грн, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.
Короткий зміст оскаржуваного рішення
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2024 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 28.07.2012 станом на 04.01.2023 в сумі 47 333 (сорок сім триста тридцять три) грн 37 коп. за тілом кредиту. У решті позову - відмовлено.
В обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначав, що позивач звернувся до суду з даним позовом з підстав порушення ОСОБА_3 умов договору б/н, укладеного шляхом підписання анкети-заяви від 28.07.2012. Обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.07.2012, позивач посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану сторонами 28.07.2012, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна: Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CОNTRACT, Універсальна GOLD , а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без дати, довідку про видачу кредитних карток та зміну кредитного ліміту. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведено факт отримання відповідачем кредиту. Оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначав, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених відсотків. З урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства, в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 10 530,90 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі. Щодо доводів відповідача про те, що заборгованість виникла внаслідок списання коштів з її картки у результаті шахрайських дій невстановлених осіб, про що вона повідомила банк та звернулася із заявою в правоохоронних органів, суд зазначив, що станом на час розгляду справи відсутні відомості, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження встановлено винних осіб.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, відповідно до якої просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважали, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідачка, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Дізнавшись про безпідставне списання коштів, відповідачка повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів. 
Зазначали, що відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім?я відповідачки ОСОБА_1 , не є підставою для задоволенні позову про стягнення боргу з ОСОБА_1 ..
Посилаючись на правові висновки Верховного Суду у постановах від 20 липня 2022 року (справа N? 521/20764/20), від 16 серпня 2023 року (справа N? 176/1445/22), від 31 липня 2024 року (справа N? 953/5904/22) , вважали, що вони не були враховані судом першої інстанції у цій справі, так як при наявності аналогічних обставин відповідач не несе цивільно-правової відповідальності.
Вважали, що суд першої інстанції не врахував, що заявлена у позові до стягнення заборгованість у розмірі 47333,37 грн., на яку банком було нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 10 530,90 грн. утворилась внаслідок незаконних транзакцій (списання коштів). При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду жодних інших доказів, які б свідчили про наявність обставин, що безспірно доводили сприяння ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Саме такі дії були б підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».
Щодо явки сторін
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 57 864,27 грн. і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Позиція апеляційного суду
Дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судовою колегією встановлено, наступне.
28.07.2012 ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку, які вона отримала в письмовому вигляді.
До анкети-заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна: Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CОNTRACT, Універсальна GOLD, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, без дати.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття 31.03.2010, термін дії до 02/11, № НОМЕР_2 дата відкриття 04.04.2011, термін дії до 11/12, № НОМЕР_3 дата відкриття 31.03.2010, термін дії до 01/13, № НОМЕР_4 дата відкриття 03.01.2013, термін дії до 07/16, № НОМЕР_5 дата відкриття 11.06.2014, термін дії до 07/17, № НОМЕР_6 дата відкриття 25.06.2014, термін дії до 06/18, № НОМЕР_7 дата відкриття 02.07.2018, термін дії до 04/22, № НОМЕР_8 дата відкриття 03.02.2020, термін дії до 10/23.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку НОМЕР_9 , зміна кредитного ліміту 11.06.2014 - 15 000, 00 грн, 11.06.2014 - зменшення кредитного ліміту - 15 000, 00 грн; 20.06.2017 - збільшення кредитного ліміту - 17 000, 00 грн; 13.10.2017- збільшення кредитного ліміту - 22 000,00 грн; 18.04.2018 - збільшення кредитного ліміту - 25 000,00 грн; 28.08.2018- збільшення кредитного ліміту - 27 000,00 грн; 16.09.2018- збільшення кредитного ліміту - 30 000,00 грн; 16.09.2018- збільшення кредитного ліміту - 35 000,00 грн; 17.09.2018 - збільшення кредитного ліміту - 40 000,00 грн; 20.11.2019 - збільшення кредитного ліміту - 50 000,00 грн; 27.05.2022- зменшення кредитного ліміту - 47 830,00 грн; 26.12.2022 - зменшення кредитного ліміту - 0,00 грн.
Відповідно до виписки за картковим рахунком відповідача за період з 31.03.2010-06.01.2023 ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами Банку.
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 04.01.2023 у ОСОБА_3 утворилася заборгованість у розмірі 57 864,27 грн, яка складається з: 47 333,37 грн - заборгованості за тілом кредиту; 10 530,90 грн - заборгованості за відсотками.
Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк».
Висновки суду першої інстанції, що наявними доказами у справі позивачем у достатній мірі доведено факт отримання відповідачем кредиту, а оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню, а вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 10 530,90 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі, доводи відповідача про те, що заборгованість виникла внаслідок списання коштів з її картки у результаті шахрайських дій невстановлених осіб, станом на час розгляду справи відсутні відомості, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження встановлено винних осіб, судова колегія вважає об`єктивними, обґрунтованими та такими, що відповідають засадам законності ухваленого судом першої інстанції судового рішення.
Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України).
Підставою даного позову є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Дослідженими матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом з підстав порушення ОСОБА_3 умов договору б/н, укладеного шляхом підписання анкети-заяви від 28.07.2012.
Обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.07.2012, позивач посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану сторонами 28.07.2012, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна: Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CОNTRACT, Універсальна GOLD , а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без дати, довідку про видачу кредитних карток та зміну кредитного ліміту.
Враховуючи вище досліджені докази долучені позивачем до матеріалів справи належним чином доведено факт отримання відповідачем тіла кредиту.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає не спростований належними та допустимими доказами, а виходячи з вищедослджених матеріалів справи, судова колегія доходить висновку, що судом першої інстанції надано належних правових висновків, які зроблено на підставі належних та допустимих доказів наданим позивачем у справі.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідачка, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що відповідачка як користувач кредиту повинна була стежити за своїми рахунками, дії банку не оскаржувала у передбаченому ЗУ «Про захист прав споживачів» порядку та відповідних доказів не надавала, а тому враховуючи договірні відносини між банком та відповідачкою є чинними досі, та підтверджені численими транзакціями з обох сторін(а.с.63-115), а такі доводи з урахуванням викладеного задоволенню не підлягають.
Посилання скаржника на висновки суду першої інстанції, що відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім?я відповідачки ОСОБА_1 , не є підставою для задоволенні позову про стягнення боргу з ОСОБА_1 , судова колегія вважає не слушними, адже відповідачем при наявності викладених ним обставин жодних активних дій, щодо надання банку та суду доказів не застосовувалось ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду, жодних клопотань витребування інформації проведення судових експертиз тощо не заявлялось, а тому такі доводи апеляційний суд позбавлений можливості перевірити через відсутність доказів, які б стали підставою для скасування такого рішення, а тому такі доводи задоволенню не підлягають.
Щодо посилання на правові висновки Верховного Суду у постановах від 20 липня 2022 року (справа N? 521/20764/20), від 16 серпня 2023 року (справа N? 176/1445/22), від 31 липня 2024 року (справа N? 953/5904/22) та те, що вони не були враховані судом першої інстанції у цій справі, так як при наявності аналогічних обставин відповідач не несе цивільно-правової відповідальності, судова колегія зазначає, що така практика не є релевантною у даній справі, адже відповідачем жодними доказами не підтверджено, наявності протиправних дій відносно ОСОБА_1 ..
Твердження скаржника, що суд першої інстанції не врахував, що заявлена у позові до стягнення заборгованість у розмірі 47333,37 грн., на яку банком було нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 10 530,90 грн. утворилась внаслідок незаконних транзакцій (списання коштів), судова колегія вважає не слушними, адже судом першої інстанції надано належної правової оцінки нарахованим відсоткам за користування кредиту, а такі твердження скаржника є помилковими.
Доводи апеляційної скарги, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду жодних інших доказів, які б свідчили про наявність обставин, що безспірно доводили сприяння ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, судова колегія вважає не слушними з огляду на те, що між банком та відповідачем були укладені договірні відносини, у відповідності до яких судом першої інстанції законно було задоволено стягнення у вигляді тіла кредиту, і в такому випадку позивач не повинен був доводити факт сприяння ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що навпроти повинен довести у встановленому законом порядку відповідач, задля захисту своїх прав, а за дослідженими матеріалами справи такого факту не встановлено, належними та допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими належним чином, тому не заслуговують на їх задоволення, при тому що судом першої інстанції надано належної правової оцінки суті даного спору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                         Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова