УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 638/21314/24
провадження № 61-7778ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 травня 2025 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Яцини В. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до апеляційного суду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року залишено без руху, надано апелянту строк десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, копію ухвали направлено на адресу заявника.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 травня 2025 року апеляційну скаргу повернуто, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали апеляційного суду від 10 березня 2025 року.
У червні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
 
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
 
Апеляційний суд неодноразово, а саме: 10 березня 2025 року, 03 квітня 2025 року, 23 квітня 2025 року, направляв заявникові копію ухвали від 10 березня 2025 року на адресу, яка вказана в поданій апеляційній скарзі, проте уся надіслана судом кореспонденція поверталася до суду, як не вручена «за закінченням терміну зберігання».
 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
 
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 2-4159/12 (753/12496/18)
Верховний Суд зробив висновок, що за загальним правилом повернення надісланої кореспонденції до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування позивача, а також не може беззаперечно свідчити про його відмову від одержання кореспонденції чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Втім, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Отже, сам лише факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, зазначивши її в апеляційній скарзі.
 
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 21 січня 2021 року у справі № 910/16249/19, від 19 травня 2021 року
у справі № 910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі № 916/1178/20).
 
Отже, апеляційний суд вчинив всі процесуальні дії щодо вручення копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме тричі надсилав ухвалу засобами поштового зв`язку на адресу заявника, яку він зазначив у своїй апеляційній скарзі.
Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
 
Пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).
 
Так, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 753/21967/15-ц зазначено, що добросовісність учасників судового процесу, зокрема полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та вживати заходи щодо обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судом обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.
 
Апеляційним судом враховано, що заявник мав можливість слідкувати за ходом розгляду своєї справи, дізнаватися про його результати та у встановлені процесуальні строки виправити недоліки його апеляційної скарги, оскільки ухвала Харківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року у відкритому доступі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Крім того, Верховним Судом враховано, що ОСОБА_1 скористався своїм правом та звернувся з апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року вдруге.
 
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга в цій частині є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 травня 2025 року слід відмовити.

 
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 та частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                            І. Ю. Гулейков

 
                                                                                                                      Р. А. Лідовець

 
                                                                                                                      Д. Д. Луспеник