СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року                                          м. Харків                        Справа № 913/266/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя  Слободін М.М.
за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.
за участю   представника Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" та арбітражного керуючого Лецкана В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енертек» (вх. №1473 Л/1) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 про відхилення грошових вимог та на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 у справі № 913/266/20
за заявою кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮС-Металл" (місцезнаходження: вул. Чавдар Єлизавети, буд. 13, кв. 37, м. Київ, 02140)
до боржника - Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)                                                                                                 
про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енертек» звернулось до Господарського суду Луганської області із заявою №00-21-01 від 28.05.2025 про визнання грошових вимог до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» у розмірі 5 947 835,64 грн (5 564 853,69 грн – основна сума кредиторських вимог та 82 981, 95 грн – додаткова сума кредиторських вимог), що виникла за договорами, укладеними між ТОВ «Енертек» та ПАТ «Український інноваційний банк».
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 грошові вимоги ТОВ «Енертек» до ПАТ «Українська інноваційна компанія» у розмірі 5 947 835,64 грн відхилено.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.06.2025, постановлено за результатами попереднього засідання, визначено розмір та перелік усіх не визнаних грошових вимог кредиторів, зокрема, в частині щодо ТОВ «Енертек» у розмірі 5 947 835,64 грн.
Відхиляючи кредиторські вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Енертек» в порушення ст. 74-77 Господарського процесуального кодексу України, не надав доказів внесення грошових коштів відповідно до умов договорів банківського вкладу №6-0077-15 від 16.12.2015, №6-0076-15 від 01.12.2015, №№6-0075-15 від 12.11.2015, №6-0040-15 від 19.06.2015, №6-0005-15 від 19.01.2015, №6-0013-15 від 03.02.2015, окрім того, до матеріалів заяви взагалі не було надано копій договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010, договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010, договору про відкриття карткового рахунку від 24.04.2015, договору про користування сейфом №13-0037-40 від 28.05.2013, договору про користування сейфом №13-0038-40 від 28.05.2013.
ТОВ «Енертек» з відповідними ухвалами суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 про відхилення грошових вимог та ухвалу попереднього засідання Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 у справі № 913/266/20 скасувати, прийняти нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги ТОВ «Енертек» в повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що арбітражним керуючим Дашко І.В. були визнані повністю грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енертек» у загальному розмірі 5  415  104,62 грн, а отже суд першої інстанції безпідставно не врахував це; сальдова відомість є належним доказом обліку залишків коштів. 
Додатково апелянт надає до апеляційного суду такі документи:
- виписка по особовим рахункам з 01.10.2015 по 31.12.2015 (євро);
- виписка по особовим рахункам з 01.10.2015 по 31.12.2015 (грн);
- виписка по рахунку з 01.04.2015 по 25.06.2015 (євро);
- зведена виписка з рахунку з 01.04.2015 по 25.06.2015(грн);
- виписка по рахунку з 01.04.2015 по 25.06.2015(грн);
- зведена виписка з рахунку з 01.07.2015 по 30.09.2015(євро);
- зведена виписка з рахунку з 01.01.2015 по 31.03.2015(грн);
- зведена виписка з рахунку з 01.04.2015 по 25.06.2015(грн);
- зведена виписка з рахунку з 01.07.2015 по 30.09.2015(грн).
З приводу цього, колегія суддів зазначає, що відповідні докази мали бути подані учасником справи на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
За змістом  статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Чинне процесуальне законодавство не передбачає можливості або права суду апеляційної інстанції здійснювати повторний перегляд справи на підставі доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Жодних доказів неможливості подання до суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги виписок, кредитором надано не було. 
Крім того, в апеляційній скарзі заявник не ставить питання про офіційне долучення цих документів до матеріалів справи, а лише зазначає, що апеляційний суд має їх врахувати, що не відповідає вимогам процесуального закону.
Відтак, апеляційний суд не приймає надані апелянтом нові докази на стадії апеляційного перегляду та розгляд справи здійснює без їх врахування.

Детально рух у справі викладено у процесуальних документах суду.
У судове засідання від 21.08.2025 з`явився представник Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" та арбітражний керуючий Лецкан В.Л. На початку засідання колегією суддів встановлено, що від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енертек» Поєдинок Я.А. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задовольнив апеляційний суд 15.08.2025.
Представник ТОВ «Енертек» Поєдинок Я.А. під`єдналася до судового засідання, однак через технічні несправності її участь у режимі відеоконференції була фактично неможливою, оскільки відсутній звук та її пояснення не могли бути сприйняті ані колегією суддів, ані іншими учасниками процесу.
Відповідно до п. 4 резолютивної частини ухвали Східного апеляційного господарського суду, ризики технічної неможливості належної участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (зокрема перебої зв`язку, відсутність звуку чи зображення, інші збої технічних засобів) покладаються на учасника справи, який заявив відповідне клопотання. Винятком є лише випадки, коли після призначення судового засідання чи під час його проведення суд втрачає технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції, що у даній ситуації не підтвердилось.
За таких обставин апеляційний суд визнав за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Енертек», керуючись наявними у матеріалах доказами та з урахуванням доводів апеляційної скарги й правової позиції апелянта.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, код ЄДРПОУ 05839888); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 01.11.2020; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Дашко Ігоря Валерійовича (свідоцтво від 26.12.2018 №1878, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проспект Олександра Поля, буд. 97, офіс 9, м. Дніпро 49069).
15.05.2020 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".
01.06.2020 на адресу Господарського суду Луганської області від Публічного акціонерного товариства “Українська інноваційна компанія” надійшла апеляційна скарга №548/1В від 28.05.2020 на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 по справі № 913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства “Українська інноваційна компанія”.
09.07.2020 Публічне акціонерне товариство “Український інноваційний банк” звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити   ТОВ “ЮС-Металл” у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ “Українська інноваційна компанія”.
21.07.2020 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ “ЮС-Металл” у відкритті провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства “Українська інноваційна компанія”.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства “Український інноваційний банк” та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 залишено без змін.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Касаційну скаргу ПАТ "УКРІНБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ "УКРІНБАНК" з ринку задоволено. Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі №913/266/20 – скасовано та направлено справу №913/266/20 до Східного апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та апеляційну скаргу ПАТ "УКРІНБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення ПАТ "УКРІНБАНК" з ринку залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі № 913/266/20 залишено без змін.
Постановою судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №913/266/20 у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства “Українська інноваційна компанія” про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства “Український інноваційний банк” в особі в. о. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження виведення з ринку ПАТ “Український інноваційний банк” Міхно С. С. на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 у справі № 913/266/20 відмовлено. Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства “Український інноваційний банк” в особі в. о. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження виведення з ринку ПАТ “Український інноваційний банк” Міхно С.С. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишені без задоволення. Ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 у справі № 913/266/20 залишено без змін.
В означеній постанові вказано, що неодноразові рішення органу управління ПАТ “Український інноваційний банк” про внесення відповідних змін щодо зміни назви, місцезнаходження акціонерного товариства, нової редакції статуту, видів діяльності товариства та призначення органів управління, не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цією юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку із здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, а отже ПАТ “Укрінбанк” та ПАТ “Українська інноваційна компанія” є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 17.04.2025 заяву ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮС – Металл” без номеру від 10.01.2025 про відсторонення арбітражного керуючого Дашка Ігоря Валерійовича від виконання повноважень розпорядника майна боржника ПАТ “Українська інноваційна компанія” залишено без розгляду.
Заяву ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮС – Металл” без номеру від 17.03.2025 про заміну арбітражного керуючого у справі №913/266/20 задоволено. Відсторонено арбітражного керуючого Дашка Ігоря Валерійовича від виконання обов`язків розпорядника майна у справі №913/266/20.
Розпорядником майна Публічного акціонерного товариства “Українська інноваційна компанія” призначено арбітражного керуючого Лецкан Вячеслава Львовича (свідоцтво №3 від 30.01.2013, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , вул.Дегтярівська, буд.48, офіс АК, м.Київ, адреса для листування: а/с 176, м.Київ, 03049). Зобов`язано арбітражного керуючого Лецкан Вячеслава Львовича забезпечити виконання повноважень розпорядника майна боржника в порядку, визначеному статтею 44 Кодексу України з процедур банкрутства та за результатами роботи надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу.

02.06.2020 на адресу Господарського суду Луганської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Енертек" №00-21-01 від 28.05.2020 про визнання грошових вимог до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" у розмірі 5947835 грн 64 коп. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Енертек», звертаючись до суду з заявою про визнання грошових вимог до боржника, посилається на наявність у Публічного акціонерного товариства “Українська інноваційна компанія” заборгованості на загальну суму 5947835 грн 64 коп., в тому числі:
- на підставі договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010 в сумі 420 грн 21 коп.;
- на підставі договору про відкриття карткового рахунку від 24.04.2015 в сумі 35 грн 00 коп.;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0077-15 від 16.12.2015 в сумі 241000 грн 00 коп.;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0077-15 від 16.12.2015 в сумі 1320 грн 55 коп.;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0076-15 від 01.12.2015 в сумі 209000 грн 00 коп.;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0076-15 від 01.12.2015 в сумі 3555 грн 86 коп.;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0075-15 від 12.11.2015 в сумі 74000 грн 00 коп.;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0075-15 від 12.11.2015 в сумі 1313 грн 75 коп.;
- на підставі договору про користування сейфом №13-0037-40 від 28.05.2013 в сумі 300 грн 00 коп.;
- на підставі договору про користування сейфом №13-0038-40 від 28.05.2013 в сумі 300 грн 00 коп.
- на підставі договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010 в сумі 6,13 Євро;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0040-15 від 19.06.2015 в сумі 67000,00 Євро;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0040-15 від 19.06.2015 в сумі 484,60 Євро;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0005-15 від 19.01.2015 в сумі 84000,00 Євро;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0005-15 від 19.01.2015 в сумі 607,56 Євро;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0013-15 від 03.02.2015 в сумі 14218,00 Євро;
- на підставі договору банківського вкладу №6-0013-15 від 03.02.2015 в сумі 648,63 Євро;
- 3% річних та інфляційні нарахування за період з 2016 по квітень 2020 в сумі 531245 грн 37 коп.
07.07.2020 до Господарського суду Луганської області від розпорядника майна Дашко І.В. надійшло повідомлення про результати розгляду грошових вимог №02-01/111 від 29.06.2020, де розпорядник майна вказує, що наданих ТОВ «Енертек» документів недостатньо для підтвердження існування заявленої основної суми кредиторських вимог за договорами в розмірі 5564853,69 грн, а долучені до заяви копії договорів банківського вкладу не свідчать про перерахування заявником грошових коштів на банківські рахунки, долучена сальдова відомість станом на 31.12.2015 використовується лише для узагальнення даних регістрів бухгалтерського обліку за кожним рахунком бухгалтерського обліку, проте не містить відомостей про те, хто її склав та сформував.
Також розпорядником майна зазначено, що ним отримано відзив боржника №622/1В від 24.06.2020, в якому боржник визнав грошові вимоги за договорами банківського вкладу №6-0077-15 від 16.12.2015 в сумі 241000 грн 00 коп.; №6-0076-15 від 01.12.2015 в сумі 209000 грн 00 коп.; №6-0075-15 від 12.11.2015 в сумі 74000 грн 00 коп.; №6-0040-15 від 19.06.2015 в сумі 64000,00 Євро; №6-0005-15 від 19.01.2015 в сумі 84000,00 Євро; №6-0013-15 від 03.02.2015 в сумі 14218,00 Євро.
Також, боржник заперечив проти визнання грошових вимог на підставі договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010 в сумі 420 грн 21 коп.; на підставі договору про відкриття карткового рахунку від 24.04.2015 в сумі 35 грн 00 коп.; на підставі договору про користування сейфом №13-0037-40 від 28.05.2013 в сумі 300 грн 00 коп.; на підставі договору про користування сейфом №13-0038-40 від 28.05.2013 в сумі 300 грн 00 коп., на підставі договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010 в сумі 6,13 Євро, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки з моменту відкликання банківської ліцензії, а саме з 23.03.2016 ПАТ «Укрінком» не являється банківською установою та не здійснює обслуговування поточних рахунків клієнтів.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням поданого боржником відзиву на заяву про визнання грошових вимог, яким частково визнані вимоги, розпорядником майна боржника розглянуті та визнані грошові вимоги в загальному розмірі 5415104,62 грн, в тому числі: на підставі договору банківського вкладу №6-0077-15 від 16.12.2015 в сумі 241000 грн 00 коп.; на підставі договору банківського вкладу №6-0076-15 від 01.12.2015 в сумі 209000 грн 00 коп.; на підставі договору банківського вкладу №6-0075-15 від 12.11.2015 в сумі 74000 грн 00 коп.; на підставі договору банківського вкладу №6-0040-15 від 19.06.2015 в сумі 64000,00 Євро, що за курсом НБУ станом на 09.06.2020 становить 1929452,80 грн; на підставі договору банківського вкладу №6-0005-15 від 19.01.2015 в сумі 84000,00 Євро, що за курсом НБУ станом на 09.06.2020 становить 2532406,80 грн; на підставі договору банківського вкладу №6-0013-15 від 03.02.2015 в сумі 14218,00 Євро, що за курсом НБУ станом на 09.06.2020 становить 428640,00грн; на підставі договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010 в сумі 420,21 грн; на підставі договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010 в сумі 6,13 Євро, що за курсом НБУ станом на 09.06.2020 становить 184,81 грн, як такі, що задовольняються у четверту чергу; перша черга задоволення вимог (судовий збір) – 4204,00 грн. Грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енертек» в сумі 378444,95 грн (3% річних та інфляційні нарахування) розпорядником майна боржника відхилені.
10.06.2025 до Господарського суду Луганської області від арбітражного керуючого Лецкана В.Л. надійшло повідомлення №02-25/1967 від 06.06.2025 про результати розгляду заяви про визнання кредитором, з якого вбачається, що заява кредитора відповідає вимогам, встановленим ч.3 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, та подана у строк, встановлений ч.1 ст. 45 цього кодексу, а тому, розпорядником майна боржника визнані грошові вимоги ТОВ «Енертек» в розмірі 5504942 грн 70 коп., як такі, що задовольняються у четверту чергу, та в розмірі 4204 грн 00 коп., як такі, що задовольняються у першу чергу.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 грошові вимоги ТОВ «Енертек» до ПАТ «Українська інноваційна компанія» у розмірі 5 947 835,64 грн відхилено.
Означене стало підставою для звернення ТОВ «Енертек» до суду апеляційної інстанції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енертек» звернулось до Господарського суду Луганської області із заявою №00-21-01 від 28.05.2025 про визнання грошових вимог до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» у розмірі 5 947 835,64 грн (5 564 853,69 грн – основна сума кредиторських вимог та 82 981, 95 грн – додаткова сума кредиторських вимог), що виникла за договорами, укладеними між ТОВ «Енертек» та ПАТ «Український інноваційний банк».
В якості підтвердження наявності залишку грошових коштів на рахунках ТОВ «Енертек» до суду першої інстанції надає:
- договір банківського вкладу №6-0077-15 від 16.12.2015, 
- договір банківського вкладу №6-0076-15 від 01.12.2015, 
- договір банківського вкладу №6-0075-15 від 12.11.2015, 
- договір банківського вкладу №6-0040-15 від 19.06.2015, 
- договір банківського вкладу №6-0005-15 від 19.01.2015, 
- договір №6-0013-15 від 03.02.2015, 
- копію сальдової відомість станом на 31.12.2015.
Жодних інших документів до суду першої інстанції кредитором надано не було.
У зв`язку з недостатністю доказів, які б підтверджували реальне внесення грошових коштів за умовами укладених договорів банківського вкладу, суд першої інстанції відмовив у визнанні грошових коштів ТОВ «Енертек».
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно із частиною першою ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актах, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України “Про банки і банківську діяльність”).
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 Цивільного кодексу України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 Цивільного кодексу України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516     від 03.12.2003 (в редакції станом на дати укладення договорів банківського вкладу) (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України № 492  від 12.11.2003 (в редакції станом на дати укладення договорів банківського вкладу) письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін (п.1.10).
Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ   № 174 від 01.06.2011 (далі - Інструкція № 174; у редакції, чинній на момент укладення договорів банківського вкладу) банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: 1) найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію; 2) дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час – час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Аналіз положень  статті 1059 ЦК України, пункту 2.9 Інструкції №174, дає підстави дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Приписами ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством.
Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених     Законом України     "Про аграрні ноти". Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Частиною 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство господарським судом зазначено, що:
- заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);
- заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 01.03.2023 у справі № 902/221/23);
-   на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог   та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 у справі №910/21939/15);
- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.   Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.   У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18);
- розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу норм   статей 45 - 47 Кодексу України з процедур банкрутства   має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 21.10.2021 у справі № 913/479/18).
- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18);
-   сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому: перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку; при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що   визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;   під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина перша   статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку (постанова від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20).
Таким чином, саме на кредитора покладено обов`язок доведення обґрунтованості своїх грошових вимог до боржника шляхом надання належних, допустимих, достовірних і вірогідних доказів. Господарський суд, у межах покладених на нього процесуальних повноважень, зобов`язаний самостійно дослідити кожну заявлену вимогу, здійснити її правовий аналіз, перевірити підстави виникнення зобов`язань, їх характер, розмір та момент виникнення. Однак судова оцінка наданих доказів можлива лише за умови, якщо кредитором виконано покладений на нього процесуальний обов`язок — повною мірою обґрунтовано підтвердити свої вимоги. У разі ненадання необхідного комплексу доказів, які відповідали б критеріям процесуального законодавства, суд обґрунтовано відмовляє у визнанні таких вимог.
Як зазначалось вище, в якості підтвердження наявності залишку грошових коштів на рахунках ТОВ «Енертек» до суду першої інстанції надає: договір банківського вкладу №6-0077-15 від 16.12.2015, договір банківського вкладу №6-0076-15 від 01.12.2015, договір банківського вкладу №6-0075-15 від 12.11.2015, договір банківського вкладу №6-0040-15 від 19.06.2015, договір банківського вкладу №6-0005-15 від 19.01.2015, договір №6-0013-15 від 03.02.2015, копію сальдової відомість станом на 31.12.2015.
Апеляційний суд підкреслює, що сам по собі договір є лише правочином, який визначає права та обов`язки сторін, однак не підтверджує факту внесення чи перерахування грошових коштів. Ключове значення для підтвердження виконання зобов`язань за договором мають первинні бухгалтерські документи: квитанції, прибуткові касові ордери, виписки з рахунків тощо, які безпосередньо засвідчують факт руху коштів. Із самого тексту договорів неможливо встановити обставини фактичного внесення коштів, а отже, їх наявність чи розмір можуть бути підтверджені виключно належними первинними документами. 
Таким чином, ТОВ «Енертек» в порушення ст. 74-77 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів внесення грошових коштів відповідно до умов договорів банківського вкладу №6-0077-15 від 16.12.2015, №6-0076-15 від 01.12.2015, №№6-0075-15 від 12.11.2015, №6-0040-15 від 19.06.2015, №6-0005-15 від 19.01.2015, №6-0013-15 від 03.02.2015, окрім того, до матеріалів заяви взагалі не було надано копій договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010, договору банківського рахунку №01/14-11-2010 від 12.11.2010, договору про відкриття карткового рахунку від 24.04.2015, договору про користування сейфом №13-0037-40 від 28.05.2013, договору про користування сейфом №13-0038-40 від 28.05.2013.
Отже, ТОВ «Енертек» не надало первинних документів, що підтверджують реальне внесення грошових коштів за умовами укладених договорів банківського вкладу. Надані копії договорів, за відсутності доказів виконання їхньої істотної умови — передачі грошових коштів банку, самі по собі не можуть бути розцінені як належні докази виникнення у банку обов`язку щодо повернення вкладу та нарахування процентів. 
Крім того, сальдова відомість, подана в обґрунтування заявлених вимог, не має достатньої доказової сили, оскільки не є первинним документом у розумінні статті 1 та статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Така відомість не містить достовірної інформації про джерело походження зазначених у ній сум, їх підтвердження з боку банківської установи або документального зв`язку з укладеними договорами банківського вкладу.
Відповідно, сальдова відомість не може вважатися належним і допустимим доказом існування грошових вимог у розумінні статей 76–77 Господарського процесуального кодексу України. Отже, посилання апелянта на те, що вказана відомість підтверджує залишок коштів на рахунках, є необґрунтованим та не спростовує висновків суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів заявлених вимог.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відхилення грошових вимог кредитора у зв`язку з їх недоведеністю.
Разом з тим, заявлені ТОВ «Енертек» додаткові грошові вимоги у вигляді 3% річних та інфляційних нарахувань за період 2016– 2019 роки та 4 місяці 2020 року на суму боргу 531 245,37 грн, загальним розміром 378 777,95 грн, не можуть бути задоволені через відсутність належного розрахунку відповідно до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Так, нарахування таких сум має ґрунтуватися на основній сумі заборгованості, з урахуванням конкретних періодів прострочення, а також із зазначенням методу обчислення. Натомість наданий кредитором розрахунок не дозволяє достовірно встановити вірне нарахування, оскільки він виконаний на суму боргу 531 245,37 грн, тоді як, за твердженням самого заявника, основна сума вимог становить 5 564 853,69 грн. Окрім цього, зазначені в заяві періоди нарахування не узгоджуються з установленими Цивільним кодексом України нормами щодо визначення моменту виникнення прострочення та початку нарахування відповідних сум.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні грошових вимог ТОВ «Енертек» у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на їх недоведеність та відсутність належного розрахунку. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з цим висновком суду як таким, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Аргумент апелянта про визнання арбітражним керуючим Дашко І.В. грошових вимог ТОВ «Енертек» у розмірі 5 415 104,62 грн не може слугувати безумовною підставою для їх автоматичного врахування судом. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, зокрема, у постанові від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20 зазначено, що навіть визнання заборгованості боржником, не звільняє кредитора від обов`язку довести наявність, характер, розмір і момент виникнення грошових вимог відповідно до вимог статей 76– 79 Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд, розглядаючи заяву про визнання грошових вимог у межах справи про банкрутство, здійснює їх правовий аналіз незалежно від суб`єктивної оцінки інших учасників провадження, зокрема арбітражного керуючого чи боржника. Такий підхід унеможливлює включення до реєстру фіктивної або необґрунтованої заборгованості та забезпечує дотримання принципів добросовісності, змагальності та законності.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнанні грошових вимог ТОВ «Енертек» у вказаному розмірі, діючи в межах своєї компетенції та відповідно до процесуального закону.
Отже, враховуючи відсутність у ТОВ «Енертек» належних і допустимих доказів фактичного внесення грошових коштів за договорами банківського вкладу, неподання первинних документів, що підтверджують виконання істотних умов таких договорів, недопустимість сальдової відомості як самостійного доказу існування заборгованості, а також відсутність обґрунтованого розрахунку заявлених додаткових вимог (3% річних та інфляційних втрат), колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у визнанні кредиторських вимог. При цьому сама по собі згода арбітражного керуючого із заявленими вимогами не звільняє кредитора від обов`язку доведення їх обґрунтованості. 
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енертек». Доводи апелянта не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енертек» не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а ухвала Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 про відхилення грошових вимог та ухвалу попереднього засідання Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 у справі № 913/266/20 мають бути залишені без змін.
Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енертек» залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 про відхилення грошових вимог та ухвалу попереднього засідання Господарського суду Луганської області від 11.06.2025 у справі № 913/266/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

    Повна постанова складена 01.09.2025.

Головуючий суддя                                                                    В.В. Россолов

Суддя                                                                                           О.І. Склярук  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін  

Постанова ухвалена з окремою думкою судді Слободіна М.М.