ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 р.	Справа № 520/11631/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.05.25 року по справі № 520/11631/25
          за позовом              ОСОБА_1  
          до             Військової частини НОМЕР_1 ,             Військової частини НОМЕР_2                     
          про забезпечення позову,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 08.04.2025 № 19-РС про переміщення ОСОБА_1 на посаду оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини НОМЕР_2 .
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 28.04.2025 № 91-РС про переміщення ОСОБА_1 на посаду механіка ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки 3 ремонтної роти ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Також, до Харківського окружного адміністративного суду 09.05.2025 ОСОБА_1 надав заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , в якій просив суд забезпечити позов, а саме: 
- заборонити військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України, в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішення суду у справі;
- заборони військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішення суду у справі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 скасувати та ухвали нове судове рішення. яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.
В обгрунтування поданої заяви зазначено, що 15.12.2024 наказом № 1747-РС начальника Генерального штабу ЗСУ солдата ОСОБА_1 водія - заправника взводу автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_2 звільнено з займаної посади та переведено для подальшого несення військової служби на посаду хіміка транспортного відділення в/ч НОМЕР_3 . Оскільки наказ про переведення тривалий час не виконувався, позивач звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 зобов`язано в/ч НОМЕР_2 МОУ виконати наказ начальника Генерального штабу ЗСУ від 15.12.2024 №1747-РС в частині звільнення солдата ОСОБА_1 - водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 з займаної посади та переведення для подальшого несення військової служби на посаду хіміка транспортного відділення військової частини НОМЕР_3 . Незважаючи на наявність судового рішення та наказу генерального штабу, 08.04.2025 командиром в/чА НОМЕР_4 прийнятий наказ № 19-РС про переведення ОСОБА_1 з посади водія-заправника на посаду оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини НОМЕР_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 91-РС від 28.04.2025 ОСОБА_1 переведений на посаду механіка ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки 3 ремонтної роти ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 . Заявник вважає, що відповідачі вчинивши дії по його переміщенню, фактично зробили неможливим виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі № 520/3376/25. Зазначає, що незастосування заходів забезпечення позову, враховуючи вищезазначені факти, створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам позивача та зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду позову по цій справі.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання  повідомлені своєчасно та належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень ч. 4  ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що з 10.10.2022 ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України за мобілізацією згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженого Законом України від 03.03.2022  № 2105-ІХ (зі змінами), що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_5 від 06.10.2022.
Наказом № 101 від 10.10.2022 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України на посаду механіка.
В подальшому, наказом № 70 від 20.03.2023 ОСОБА_1 переведений на посаду стрільця,  наказом № 143 від 01.06.2023 переведений на посаду водія заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 .
17.06.2024 командиром військової частини НОМЕР_2 видане направлення № 46 на проходження військово-лікарської комісії у НВМЦК "ГВКГ".
Після проходження військово-лікарської комісії з червня по серпень 2024 року позивач  визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, що підтверджується копією Довідки військово-лікарської комісії від 29.08.2024 № 22441.
Позивач вказує, що 07.12.2024 за допомогою засобів Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони "Армія+" звернувся до Кадрового центру Збройних Сил України з рапортом на переміщення з посади водія – заправника взводу мобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 на посаду хіміка транспортного відділення військової частини НОМЕР_3 .
15.12.2024 наказом № 1747-РС начальника Генерального штабу Збройних Сил України солдат ОСОБА_1 водій - заправник взводу автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 звільнений з займаної посади та переведений для подальшого несення військової служби на посаду хіміка транспортного відділення військової частини НОМЕР_3 .
Позивач вказує, що у зв`язку з невиконанням наказу Генштабу, 12.02.2025 він  звернувся до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного сду від 10.04.2025 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо невиконання наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2024 року № 1747-РС в частині звільнення солдата ОСОБА_1 - водія - заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 з займаної посади та переведення для подальшого несення військової служби на посаду хіміка транспортного відділення військової частини НОМЕР_3 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України виконати наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2024 № 1747-РС в частині звільнення солдата ОСОБА_1 - водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 з займаної посади та переведення для подальшого несення військової служби на посаду хіміка транспортного відділення військової частини НОМЕР_3 .
Також позивач вказує, що незважаючи на наявність судового рішення та наказу генерального штабу, 08.04.2025 командиром в/ч НОМЕР_2 прийнятий наказ № 19-РС про переведення ОСОБА_1 з посади водія-заправника на посаду оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини НОМЕР_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 91-РС від 28.04.2025 ОСОБА_1 переведений на посаду механіка ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки 3 ремонтної роти ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Зазначаючи, що вчинивши дії по його переміщенню, відповідачі фактично зробили неможливим виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі № 520/3376/25, звернувся до суду з позовом про їх скасування, разом з заявою про забезпечення позову.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наведених доводів та наявних матеріалів справи не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам заявника або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 151 КАС України - суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Колегія суддів вважає, що зазначені підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Доводи про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.
Позивачем вказано, що отримавши рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 щодо зобов`язання в/ч НОМЕР_2 МОУ виконати наказ начальника Генерального штабу ЗСУ від 15.12.2024 № 1747-РС в частині звільнення солдата ОСОБА_1 - водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 з займаної посади та переведення для подальшого несення військової служби на посаду хіміка транспортного відділення в/ч НОМЕР_3 , відповідач вчинив дії, які унеможливили виконання зазначеного рішення №520/3376/25, прийнявши спірні у цій справі накази.
При цьому зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову в межах даних правовідносин, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки в подальшому він може бути знову переміщений до іншого місця служби.
Вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на забезпечення права позивача доступу до правосуття та збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Колегія суддів зазначає, що переміщення позивача у період судового оскарження наказів про переведення може свідчити про наявність перешкод у реалізації його прав, які оскаржуються в цій справі, та створювати ризики фактичного унеможливлення виконання майбутнього судового рішення. Такі дії з боку відповідача, як видання нового наказу щодо позивача під час розгляду справи та дії, спрямовані на зміну його службово-правового становища, можуть розцінюватися як спосіб обійти судовий контроль за правомірністю первинного наказу та істотно ускладнити або унеможливити захист прав позивача в адміністративному порядку. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає наявними правові підстави для застосування заходів забезпечення позову з метою недопущення порушення прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду у цій справі, у разі його задоволення.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, що призвело до неправильного застосування заходів забезпечення адміністративного позову, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати і постановити нову про задоволення заяви про застосування заходів забезпечення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 по справі № 520/11631/25  скасувати.
Вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України, в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішення суду у справі №520/11631/25.
Вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішення суду у справі №520/11631/25.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	В.А. Калиновський    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  24.07.2025 року