ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11579/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Чабаненко С.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року (суддя Чернова Ж.М.)в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому позивачка просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.10.2024  № 083850020237 щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 27.01.2024, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.01.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 13.12.1993, з 14.12.1993 по 06.06.1994, з 07.06.1994 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 17.07.1995, з 17.07.1995 по 12.04.1999.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.01.2024 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону №1058. ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення від 15.01.2024 №083850020237 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком за нормами ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідач  зазначає, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 становить 60 років. Необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 31 рік. Згідно записів трудової книжки, до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.01.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 13.12.1993, з 14.12.1993 по 06.06.1994, з 07.06.1994 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 17.07.1995, з 17.07.1995 по 12.04.1999, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації, стаж можливо зарахувати по 31.12.1991. За твердженням пенсійного фонду, аналіз наданих документів показує, що страховий стаж позивача згідно наданих документів становить 29 років 00 місяців 01 день, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Прийнято рішення відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі № 280/2411/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993  по 13.12.1993, з 14.12.1993 по 06.06.1994, з 07.06.1994 по 01.03.1995, з 02.03.1995  по 17.07.1995, з 17.07.1995 року по 12.04.1999 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 січня 2024 року про призначення пенсії за віком. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024 у справі № 280/2411/24 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі № 280/2411/24 скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 відносно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 13.12.1993, з 14.12.1993 по 06.06.1994, з 07.06.1994 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 17.07.1995, з 17.07.1995 по 12.04.1999. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі №280/2411/24 залишено без змін. Позивач зазначає, що сплата страхових внесків роботодавцем позивача у спірний період підтверджується належними та допустимими доказами, які були надані позивачем до суду в межах справи №280/2411/24. Вказує, що немає можливості надати до територіальних органів Пенсійного фонду України жодні інші документи на підтвердження сплати роботодавцем страхових внесків у спірний період, окрім тих, що були надані разом із заявою про призначення пенсії. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі №280/2411/24 з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024 у справі № 280/2411/24 ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянуто заяву позивача від 10.01.2024 про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийнято рішення від 10.10.2024 №083850020237 про відмову в призначенні пенсії. З рішенням відповідача 1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивач не згодна, вважає відмову протиправною та такою, що порушує її гарантоване Конституцією та Законами України право на отримання пенсії. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.10.2024 № 083850020237 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до її загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 13.12.1993, з 14.12.1993 по 06.06.1994, з 07.06.1994 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 17.07.1995, з 17.07.1995 по 12.04.1999, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27 січня 2024 року.
У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що періоди роботи позивача не зараховано до загального страхового стажу, оскільки 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України №240/94-ВР від 10 листопада 1994 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.
При призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стаж можливо зарахувати по 31.12.1991 рік. Аналіз документів ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком згідно наданих документів з урахуванням висновків суду показує, що загальний страховий стаж роботи становить 29 років 01 день, якого недостатньо для призначення пенсії за віком згідно поданої заяви від 10.01.2024  по досягненню 60 років. Згідно законодавства страховий стаж повинен становить не менше 31 року.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась 10.01.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком із відповідними документами, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення №083850020237 від 15.01.2024 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №083850020237 від 15.01.2024, позивачка зверулась до суду з позовом про його скасування.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року по справі №280/2411/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.01.2024 № 083850020237 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 13.12.1993, з 14.12.1993 по 06.06.1994, з 07.06.1994 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 17.07.1995, з 17.07.1995 по 12.04.1999 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 січня 2024 року про призначення пенсії за віком.
В іншій частині вимог, - відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року по справі 280/2411/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 р. в адміністративній справі №280/2411/24 – скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 відносно зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 01 січня 1992 р. по 30 червня 1993 р., з 01 липня 1993 р. по 13 грудня 1993 р., з 14 грудня 1993 р. по 06 червня 1994 р., з 07 червня 1994 р. по 01 березня 1995 р., з 02 березня 1995 р. по 17 липня 1995 р., з 17 липня 1995 р. По 12 квітня 1999 р. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 р. в адміністративній справі №280/2411/24 – залишено без змін.
На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2024 по справі № 280/2411/24, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024, повторно розглянуто заяву від 10.01.2024 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Прозагальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надані нею документи.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.10.2024 № 083850020237 повторно відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
У рішенні від 10.10.2024 № 083850020237 зазначено:
«… Статтею 26 Закону 1058 визначено умови призначення пенсії за віком, а саме передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року — не менше 31 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 — від 24 до 34 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу:
починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років. …
На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року по справі № 280/2411/24, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024, повторно розглянуто заяву від 10.01.2024   ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Прозагальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надані нею документи: трудові книжки, дипломи, паспорт, код.
Суд зобов`язав повторно розглянути заяву ОСОБА_2 вд 10.01.2024 про призначення пенсії за віком.
Згідно записів трудової книжки до загального страхового стажу не зараховано період роботи:
- з 01.01.1992 по 30.06.1993 року (прийнято 17.12.1990 наказ про прийняття від 05.01.1991 № 1-а, наказ про звільнення від 30.06.1993 № 166, підписом та печаткою затверджено);
- з 01.07.1993 по 13.12.1993 року (наказ про прийняття від 02.07.1993 № 143-1 та звільнення від 13.12.1993 № 234-1, підписом та печаткою затверджено);
-           з 14.12.1993 по 06.06.1994 (наказ про прийняття від 14.12.1993 № 103 та звільнення від 06.06.1994 № 58, підписом та печаткою затверджено);
- з 07.06.1994 по 01.03.1995 (наказ про прийняття від 07.06.1994 № 76-1 та звільнення від 01.03.1995 № 21, підписом та печаткою затверджено);
- з 02.03.1995 по 17.07.1995 (наказ про прийняття від 02.03.1995 № 72 та звільнення від 13.07.1995  № 219, підписом та печаткою затверджено);
- з 17.07.1995 по 12.04.1999  (наказ про прийняття від 17.07.1995 № 279 та звільнення від 10.04.1999  № 124, підписом та печаткою затверджено), оскільки 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську     22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України №240/94-ВР від 10 листопада 1994 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві   28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.
Отже при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стаж можливо зарахувати по 31.12.1991.
Аналіз документів ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком згідно наданих документів з урахуванням висновків суду показує, що загальний страховий стаж роботи становить 29 років 01 день, якого недостатньо для призначення пенсії за віком згідно поданої заяви від 10.01.2024 по досягненню 60 років. Згідно законодавства страховий стаж повинен становить не менше 31 року. …».
Позивачка, не погодившись з рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 10.10.2024 №083850020237 щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1058 та з вимогами про зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1058, починаючи з 27.01.2024, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.01.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 13.12.1993, з 14.12.1993 по 06.06.1994, з 07.06.1994 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 17.07.1995, з 17.07.1995 по 12.04.1999, звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.          
Відповідно до   частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно з частинами першою, другою   статті 46 Конституції України   громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до пункту 6 частини першої   статті 92 Конституції України   основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені   Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV   (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV   передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим   Законом   пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої   статті 8 Закону № 1058-IV   право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим   Законом   та досягли встановленого цим   Законом   пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у   статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою   статті 9 Закону № 1058-IV   відповідно до цього   Закону   в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)         пенсія по інвалідності; 3)         пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до частин першої та другої   статті 24 Закону № 1058-IV   страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього   Закону   за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим   Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до оскаржуваного рішення відповідача від 10.10.2024 № 083850020237 про відмову в призначенні пенсії зазначено, що російська федерація припинила з 01 січня 2023 року участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не відповідає законодавству, що діяло в період роботи позивача на території російської федерації та на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно зі   статтею 9 Конституції України   чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Пенсійне забезпечення базується на   Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього   Закону,   законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством
Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною 2 статті 4 Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.       
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991       № 1788-XII   (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого   постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005  № 22-1   (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені   Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з   додатком 4   до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з   додатком 3   до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені         Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі – Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці.
Повертаючись до обставин справи, колегією встановлено, що   робота позивачки у зазначені періоди підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.01.1983.
Автентичність записів у трудовій книжці позивача у спірні періоди відповідачем не оспорюється. Трудова книжка позивачки містить усі належним чином внесені записи про роботу у спірні періоди, такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.
Відповідно до архівної довідки від 26.11.2013 №А-1554, виданої ВАТ ХК «Дальморепродукт», заробітна плата ОСОБА_1 склала: за квітень 1992 року – 5799,35; за травень 1992 року – 17688,44; за червень 1992 року – 14875,23; за липень 1992 року – 9971,42; за серпень 1992 року – 18412,91; за вересень 1992 року – 38244,23; за жовтень 1992 року – 7179,30; за листопад 1992 року – 13412,11; за грудень 1992 року – 33672,83; разом за 1992 рік – 159255,82. За 1993 рік: січень 1993 року – 33087,96; лютий 1993 року – 9050,68; березень 1993 року – 7371,46; квітень 1993 року – 10003,38; травень 1993 року – 9527,03; разом за 1993 рік – 69040,51.
У довідці від 26.11.2013 №А-1554, виданої ВАТ ХК «Дальморепродукт», за підписом генерального директора, головного бухгалтера та завідуючого архівом зазначено наступне: виплати одноразового та компенсаційного характеру до сум заробітку не включено. Страхові внески із зазначених сум до Фондів соціального страхування, ПФ Російської Федерації, перераховані повністю. Підстава видачі довідки: розрахункові відомості нарахування заробітної плати. Відповідно до статті 25 Федерального Закону «О трудовых пенсиях в РФ», підприємство несе відповідальність за достовірність даних, які містяться в документах, виданих для нарахування пенсій.
У довідці від 20.11.2013 №932, виданої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 військовою частиною НОМЕР_2 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 та провідним інженером, скріплена печаткою, серед іншого зазначено: за період роботи з 03.11.1989 по 17.12.1990, з 01.02.1994 по 15.03.1994, з 02.03.1995 по 12.04.1999: відпустка без утримання – з 08.07.1997 по 12.09.1997. Учбові оплачувані відпустки – відстуні. Відпустка за доглядом за дитиною – відсутня. Інші періоди, не включені до спеціального стажу – відсутні. Робота застрахованої особи ОСОБА_1 за періоди з 03.11.1989 по 17.12.1990, з 01.02.1994 по 15.03.1994, з 02.03.1995 по 07.07.1997, з 13.09.1997 по 31.12.1997 відповідає умовам ст.27.1.9. ФЗ РФ від 17.12.01 №173 – ФЗ «О трудовых пенсиях в РФ». Підстава видачі довідки: статут служби на судах забезпечення ВМФ, технічна документація судов, особисті карточки працівників та службовців на виплату заробітної плати форми 14 за 1989 – 1999 роки, книги наказів по військовій частині НОМЕР_3 за 1994-1999 роки та особисті карточки форми Т-2 по військовій частині НОМЕР_3 . Книги наказів по військовій частині НОМЕР_4 за 1989-1995 роки та особисті карточки Т-2 по військовій частині НОМЕР_4 здані в архів ТОФ.
У довідці від 20.11.2013 №931, виданої ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 , зазначено: сума врахованого заробітку за 1989 рік: листопад 1989 – 241,22; грудень – 533,30; всього за 1989 – 774,52. За 1990 рік: січень 1990 – 293,17; лютий 1990 – 296,63; березень 1990 – 429,38; квітень 1990 – 332,88; травень 1990 – 232,52; червень 1990 – 226,07; липень 1990 – 229,02; серпень 1990 – 238,62; вересень 1990 – 225,48; жовтень 1990 – 229,06; листопад 1990 – 248,48; грудень 1990 – 735,43; всього – 3716,74. Страхові внески із зазначених сум до ПФ Російської Федерації перерахувались повністю відповідно до законодавства. Підстава видачі довідки: роздавальні відомості за період 1989-1990 роки. Відповідно до статті 126 Федерального Закону «О государственных пенсиях в РФ», підприємство несе відповідальність за достовірність даних, які містяться в документах. Примітка: компенсаційні виплати в довідку не увійшли.
У довідці від 22.11.2013 №939, виданої ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 , зазначено: сума врахованого заробітку за 1994 рік: лютий 1994 – 79797; березень 1994 – 121845,00; всього за 1994 – 201642,00. Страхові внески із зазначених сум до ПФ Російської Федерації перерахувались повністю відповідно до законодавства. Підстава видачі довідки: роздавальні відомості за 1994 рік. Відповідно до статті 126 Федерального Закону «О государственных пенсиях в РФ», підприємство несе відповідальність за достовірність даних, які містяться в документах. Примітка: компенсаційні виплати в довідку не увійшли.
У довідці від 29.11.2013 №955 ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 , зазначено: сума врахованого заробітку за 1995 рік: березень 1995 – 164521,00; квітень 1995 – 352151,00; травень 1995 – 343874,00; червень 1995 – 270233,00; липень 1995 – 301784,00; серпень 1995 – 270233,00; вересень 1995 – 338817; жовтень 1995 – 523817,00; листопад 1995 – 451756,00; грудень 1995 – 826174,00; разом за 1995 – 3843360,00. За 1996 рік: січень – 642306,00; лютий – 455855,00; березень – 455855,00; квітень – 455855,00; травень – 1396855,00; червень – 455855,00; липень – 455855,00; серпень - 455855,00; вересень – 455855,00; жовтень – 1634930,00; листопад 983546,00; грудень 1671721,00; всього за 1996 – 9520343,00. За 1997 рік: лютий – 135000,00; серпень - 1230439,00; вересень – 266012,00; жовтень – 771449,00; листопад 932716,00; грудень 391607,72; всього за 1997 – 3727223,72. За 1998 рік: січень – 792,72; лютий – 742,72; березень – 802,72; квітень – 721,62; травень – 506,96; червень – 653,58; липень – 1057,57; серпень - 1019,61; вересень – 1085,65; жовтень – 957,44; листопад 942,72; грудень 2332,02; всього за 1998 – 11615,33. За 1999 рік: січень – 872,72; лютий – 2006,53; березень – 1129,73; квітень – 3501,61; всього за 1999 – 7510,59. Страхові внески із зазначених сум до ПФ Російської Федерації перерахувались повністю відповідно до законодавства. Підстава видачі довідки: роздавальні відомості за період 1995-1999 роки. Відповідно до статті 126 Федерального Закону «О государственных пенсиях в РФ», підприємство несе відповідальність за достовірність даних, які містяться в документах. Примітка: компенсаційні виплати в довідку не увійшли.
Повторно розглядаючи заяву позивача від 10.01.2024, ГУ ПФУ в Полтавській області досліджено записи у трудовій книжці позивача, проте до загального страхового стажу знову не зараховано спірні періоди роботи, а саме з 01.01.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 13.12.1993, з 14.12.1993 по 06.06.1994, з 07.06.1994 по 01.03.1995, з 02.03.1995 по 17.07.1995, з 17.07.1995 по 12.04.1999.
Як на підставу не зарахування спірних періодів роботи позивача, відповідач 1 повторно посилається на те, що оскільки 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України №240/94-ВР від 10 листопада 1994 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України   постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї   постанови.
Таким чином, Угода припинилася через шість місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше, ніж 30.05.2023.
У   Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України   зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій   статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той   закон   або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).
Так само не є підставою   для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.
Крім того, надана позивачкою трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу лише з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, набутого на підприємствах російської федерації, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 січня 2025 року у справі № 620/3530/22.
Колегія суддів звертає увагу, що на час спірних правовідносин Україна була членом вказаної Угоди (постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з цієї Угоди).
Відповідно до абз. 2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993  (яка діяла на час спірних правовідносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
З урахуванням наведеного вище, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
Зазначене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.10.2020 у справі №348/1137/14-а та від 09.09.2020 у справі №348/2071/16-а, від 29.01.2024 у справі №560/5001/21.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі по тексту - Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.
Відповідно до ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи ОСОБА_1 , записи про які містяться у трудовій книжці, до її страхового стажу, а відтак дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко