ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1519/25  Номер провадження 33/814/774/25	Головуючий у 1-й інстанції Река А. С.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,
за участю секретаря Дороженка Р.Г.,
Захисника-адвоката Коваля С.М., 
розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 липня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 липня 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді, 21.06.2025, о 22:00 год. за адресою Полтавська область, Кременчуцький район, с. Чикалівка, вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Вказує про безпідставність зупинки керованого ним ТЗ, пропозицію огляду на стан сп`яніння в неіснуючому медзакладі, ненадання свідоцтва про повірку приладу Драгер, що в сукупності свідчить про неналежне дослідження судом доказів та відсутність складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Згідно ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у  ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.
Зокрема такими доказами по справі є:
протокол серії ЕПР №368984 складений 21.06.2025 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , в зв`язку з відмовою останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, 
акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з зазначенням «від огляду відмовився»,
направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,
розписка ОСОБА_2 про взяття на тимчасове зберігання автомобіля Форд, д.н.з. НОМЕР_1 , та недопуск до керування ОСОБА_1 ,
записи з відеореєстратора та бодікамер працівників поліції.
Зазначені докази містять фактичні дані про подію скоєного правопорушення та не були спростовані під час апеляційного розгляду.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги необхідно зазначити, що викладені в ній обставини не спростовують висновків районного суду та не містять підстав, які виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення в розумінні положень п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Так, за нормативним визначенням ст.130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема свідома відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з долучених до справи відеозаписів з відеореєстратора службового авто та бодікамери працівника поліції, автомобіль Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 було зупинено в темну пору доби за керування авто з непрацюючою підсвіткою заднього номерного знаку. 
Під час перевірки документів та спілкування з водієм у працівників поліції виникла підозра щодо перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим було запропоновано пройти огляд на місці або в закладі охорони здоров`я.
Пропозиція на проходження огляду була відхилена водієм ОСОБА_1 , з посиланням на недовіру алкотестеру та неможливість проходження огляду в закладі охорони здоров`я з огляду на наявність пасажирів авто – дружини та дитини. 
Відмова водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння стала підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з порушенням водієм п. 2.5 ПДР.

Як вже зазначено вище, адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає в разі якщо особа керувала транспортним засобом і вже надалі за наявності обґрунтованої підозри про перебування у стані алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної зупинки автомобіля відхиляються апеляційним судом.
З відеозаписів вбачається зупинка автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Після перевірки документів, виявлення підозри щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння та пропозиції пройти огляд на місці чи в закладі охорони здоров`я, дружина водія запитала про причини зупинки, на що поліцейський повідомив про непрацюючу підсвітку заднього номерного знаку.
Після перевірки підсвітки після зупинки авто, остання виявилася працюючою.
Разом з тим, дії працівників поліції щодо необґрунтованої зупинки ТЗ водієм не оскаржувалися і вказаний факт не впливає на суть інкримінованого правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому сам по собі не може розглядатись як достатня правова підстава для закриття провадження по справі .
Не вірне зазначення закладу охорони здоров`я, як під час усної пропозиції пройти огляд в ньому, так і бланку направлення не має принципового значення, оскільки поліцейський забезпечує доставку водія для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я, уповноваженого на це, відповідно до затвердженого Міністерство охорони здоров`я України переліку закладів охорони здоров`я.
Не заслуговують на увагу і посилання апелянта щодо ненадання свідоцтва про повірку та інших документів на алкотестер.
Так, під час спілкування з водієм, на питання чому він не хоче пройти огляд на місці зупинки, ОСОБА_1 разом з дружиною повідомляють, що алкотестер бреше, на що поліцейський відповідає, що прилад сертифіковано та він пройшов повірку.
На питання поліцейського «Вам надати документи?», дружина повідомляє, що поліцейський протре трубку алкоголем для отримання позитивного результату, на що поліцейський роз`яснює процедуру проходження щодо продуття за допомогою трубки, яка щільно запакована.
При цьому, самі відеозаписи не містять висловлених водієм вимог про надання йому для ознайомлення документів на технічний засіб - алкотестер. 
Фактично під час вказаного спілкування як водій, так і його дружина, висловлювали власні припущення щодо якості роботи газоаналізатора та свої сумніви в доброчесності працівників поліції при проведенні такого огляду на місці зупинки транспортного засобу, що в цілому свідчить про не бажання водія проходити такий огляд на місці. 
Разом з цим, зібраними по справі доказами в їх сукупності доводиться дотримання працівниками поліції вимог чинного законодавства при пропозиції проїхати до медичного закладу для проходження огляду, зважаючи, що водій висловив свої заперечення про його проходження на місці зупинки автомобіля. 
За вказаних обставин, наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про невчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне стягнення на правопорушника накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає розміру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так й іншими особами.
Порушень законодавства, які ставили-б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                         О.І. Обідіна