ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 р. 	Справа № 520/25510/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.01.25  по справі № 520/25510/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві                        
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві, апелянт), в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 04.04.2024 № 204450010503 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.04.2024 за вх. 3928;
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , врахувавши заробітну плату згідно довідки ТОВ "Науково-виробничий сервісній центр "Харківський народний архів" від 05.03.2024 № 06-14/54.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 04.04.2024 № 204450010503 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.04.2024 за вх. 3928.
Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , врахувавши заробітну плату згідно довідки ТОВ "Науково-виробничий сервісній центр "Харківський народний архів" від 05.03.2024 № 06-14/54.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 грн. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення скасувати та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV, Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Завірені в установленому порядку копії первинних документів, на підставі яких складено довідку, не надані, а тому позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю копій первинних документів.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Позивач є пенсіонером з 28.09.2021, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області. Позивачу призначено пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 14.07.2023 за вих. №2000-0202-8/95991 та вих. №2000-0202-8/95921 відповідач повідомив представника позивача, що з 01.03.2022 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році».
Після надходження даних про сплату внесків з реєстру застрахованих осіб ОСОБА_1 було проведено допризначення пенсії з 28.09.2021.
Доплата за період з 28.09.2021 по 31.07.2022 була нарахована ОСОБА_1 на серпень 2022 року.
Пенсію обчислено із середньомісячної заробітної плати за період страхового стажу з 01.07.2000 по 31.08.2021 при страховому стажі 41 рік 11 місяців 6 днів (зараховано по 31.08.2021).
З 01.03.2023 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсій і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».
Розмір пенсії з надбавками, на час призначення пенсії, склав 3430,01 грн.
В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області з проханням перерахувати призначену пенсію за віком з урахуванням заробітної плати, зазначеної у довідці ТОВ «Науково-виробничий сервісний центр «Харківський народний архів» від 05.03.2024 №06-14/54, за період роботи з січня 1983 року по грудень 1987 року.
Після реєстрації заяви позивача в ГУ ПФУ в Харківській області в порядку екстериторіальності її було розглянуто ГУ ПФУ в м. Києві.
Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 04.04.2024 № 204450010503 відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Позивач, вважаючи дії та рішення відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії протиправним та таким, що не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують його право на соціальних захист, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що неврахування пенсійним органом спірної довідки є порушенням конституційних прав позивача на отримання пенсійного забезпечення на рівні визначеному чинним законодавством України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.
Закон №1058 розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно з ч.1 ст.43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Частиною 1 ст.44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Так, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення виплати пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.
Згідно з п.п.3 п.2.1. цього розділу для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 1 липня 2000 року, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Як встановлено з матеріалів даної справи, разом із заявою про перерахунок пенсії за віком позивач подав до пенсійного органу архівну довідку про заробітну плату 05.03.2024 №06-14/54, за період роботи з січня 1983 року по грудень 1987 року, видану ТОВ НВСЦ "Харківський народний архів".
Вказана довідка містять відомості, що в документах архівного фонду підприємств, де працював позивач, в особових рахунках /відомостях нарахування заробітної плати/ працівникам є відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 . Ця довідка відображає такі відомості про заробітну плату із зазначенням відповідного періоду.
Колегія суддів звертає увагу, що пенсійним органом не було висловлено зауважень чи заперечень в апеляційній скарзі щодо форми зазначеної довідки.
Вказана довідка містить підпис посадової особи, яка її видала, та печатку відповідної установи.
Вище вказана довідка про заробітну плату була подана позивачем до пенсійного органу разом з іншими документами з приводу перерахунку пенсії в квітні 2024 року та до цього часу їх належну перевірку пенсійним органом не здійснено.
Колегія суддів звертає увагу, що  у постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що подана позивачем архівна довідка від 05.03.2024 №06-14/54 відповідає вимогам Порядку №22-1.
Отже, зазначена довідка повинна бути врахована пенсійним органом при здійсненні розрахунку заробітку для пенсії позивача, оскільки не проведення перевірки з вини відповідача не може свідчити про правильність розрахунку пенсії при її призначенні позивачу та створювати умови для її неврахування без визначених законом підстав.
Доводи апеляційної скарги про те, що ГУ ПФУ в Харківській області здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, отже, своїми діями права та законні інтереси позивача не порушило, є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Натомість, у даній справі відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок за наданою довідкою чи ні.
Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушених прав позивача, є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , врахувавши заробітну плату згідно довідки ТОВ Науково-виробничий сервісній центр «Харківський народний архів» від 05.03.2024 № 06-14/54.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року  по справі № 520/25510/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк