ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 року                                     м. Дніпро                         Справа №  908/2368/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)
судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
секретар судового засідання: Солодова І.М.
представники сторін не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 (повне рішення складено 04.02.2025, суддя Педорич С.І.) та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 (повне додаткове рішення складено 18.02.2025, суддя Педорич С.І.) у справі № 908/2368/24
за позовом Фермерського господарства "Богдан-2014" (вул. Центральна, буд. 73, с. Морозівка, Запорізький район, Запорізька область, 70436, ідентифікаційний код юридичної особи 42406080)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" (вул. Поштова, буд. 27/29, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 40468354)
про стягнення коштів у розмірі 285 152,11 грн. та розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Богдан-2014" (скорочене найменування - ФГ "Богдан-2014") до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" (скорочене найменування - ТОВ "Єврошок") про стягнення суми заборгованості за договором суборенди земельної ділянки № 44 в розмірі 6286,75 доларів США, що становить 260 585,78 грн, з яких: 2545 доларів США, що становить 105 409,25 грн - заборгованість за період з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року; 2042,97 доларів США, що становить 84 681,10 грн - заборгованість за період з 15 листопада 2023 року по 03 вересня 2024 року; 1698,78 доларів США, що становить 70 414,43 грн - пені нарахованої з 11 грудня 2023 року по 03 вересня 2024 року. Також просить розірвати договір суборенди земельної ділянки площею 5,09 га кадастровий номер: 2322187200:01:001:0044, що розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 44, укладений 31 жовтня 2022 року між ФГ "Богдан-2014" та ТОВ "Єврошок".
Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2600,00 грн. та витрати на правову допомогу просить покласти на відповідача.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.11.2024, позивач просить стягнути з відповідача кошти за користування земельною ділянкою за період з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року у розмірі 2545 доларів США, що становить 105 490,25 гривні, та за період з 15 листопада 2023 року по 27 листопада 2024 року, у розмірі 2635,64 доларів США, що становить 109 247,43 гривні, а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань нараховану з 11.12.2023 по 03.09.2024: 1698,78 доларів США, що становить 70 414,43 гривень, що загалом становить 285 152,11 гривні.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень у справі та мотиви їх прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 у справі №908/2368/24 позов задоволено частково.
Розірвано договір суборенди № 44 земельної ділянки площею 5,09 га кадастровий номер: 2322187200:01:001:0044, що розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, укладений 31 жовтня 2022 року між Фермерським господарством "Богдан-2014" (вул. Центральна, буд. 73, с. Морозівка, Запорізький район, Запорізька область, 70436, ідентифікаційний код юридичної особи 42406080) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єврошок" (вул. Поштова, буд. 27/29, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 40468354).
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" (вул. Поштова, буд. 27/29, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 40468354) на користь Фермерського господарства "Богдан-2014" (вул. Центральна, буд. 73, с. Морозівка, Запорізький район, Запорізька область, 70436, ідентифікаційний код юридичної особи 42406080) суму 214 737,68 грн (двісті чотирнадцять тисяч сімсот тридцять сім гривень 68 коп.) основного боргу, 29 190,45 грн (двадцять дев`ять тисяч сто дев`яносто гривень 45 коп.) пені. Видати наказ.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" (вул. Поштова, буд. 27/29, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 40468354) на користь Фермерського господарства "Богдан-2014" (вул. Центральна, буд. 73, с. Морозівка, Запорізький район, Запорізька область, 70436, ідентифікаційний код юридичної особи 42406080) суму 5 349,42 грн (п`ять тисяч триста сорок дев`ять гривень 42 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.
Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 41 223,98 грн пені.
Суд першої інстанції, зважаючи на систематичну несплату ТОВ "Єврошок" орендної плати за користування земельною ділянкою, відсутність будь-яких оплат з моменту укладення договору і по час звернення до суду з позовом, виснував про наявність підстав для розірвання Договору суборенди земельної ділянки № 44 від 31.10.2022.
Також суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню плата, відповідно до заявлених позовних вимог, за користування земельною ділянкою за період з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року у розмірі гривневого еквівалента 2545 доларів США, що становить 105 490,25 гривні, та за період з 15 листопада 2023 року по 27 листопада 2024 року, що становить 378 дні, у розмірі гривневого еквівалента 2635,64 доларів США, що становить 109 247,43 гривні. Загальна сума суборендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача складає 214 737,68 грн. 
Гривневий еквівалент заборгованості розраховано виходячи з Офіційного курсу продажу доларів США встановленим на сайті https://privatbank.ua/rates-archive станом на 03 вересня 2024 року (дату, яка передує дню подання позовної заяви). Курс продажу доларів США встановлено на рівні: 41,45 грн за 1 долар.
Господарським судом самостійно у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" здійснено розрахунок пені за період з 11.12.2022 по 30.06.2023 на суму боргу 105 490,25 грн у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та встановлено, що її розмір становить 29 190,45 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі №908/2368/24 клопотання Фермерського господарства "Богдан-2014" про відшкодування витрат на правничу допомогу справі №908/2368/24 задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" на користь Фермерського господарства "Богдан-2014" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн.
Додаткове рішення мотивовано тим, що, беручи до уваги розумну необхідність судових витрат безпосередньо для даної справи, завищену, як на думку суду, вартість послуги за участь у судових засіданнях (2000,00 грн за 1 судове засідання), виходячи з кількості і тривалості засідань у справі, в яких брала участь представник позивача, а також беручи до уваги часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат в сумі 1500,00 грн, та відповідно не покладає такі витрати на позивача. Отже, з аналізу матеріалів справи, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням складності справи, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, часткового задоволення позову, а також того, що розмір заявлених витрат на професійну правову допомогу не повністю відповідає критеріям їхньої реальності та розумності, суд дійшов висновку, що позивачу підлягає відшкодуванню 8 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням суду, через систему "Електронний суд", представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 у справі №908/2368/24 в частині задоволених майнових вимог на суму 28 723,63 грн. основного боргу та 3  443,7 грн. пені. В решті залишити без змін. Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі №908/2368/24 - скасувати. У задоволенні заяви відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Скаржник вважає основне рішення необґрунтованим в частині проведених розрахунків, а додаткове рішення таким, що постановлене з порушенням норм процесуального права, а відтак, постановлені рішення є такими, що підлягають частковому скасуванню в частині задоволених позовних вимог.
Між позивачем та відповідачем було укладено договір суборенди земельної ділянки № 44 від 31 жовтня 2022 року, відповідно до умов якого Орендар передав Суборендарю земельну ділянку площею 5,09 га кадастровий номер: 2322187200:01:001:0044, що розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області. У поданому позові заявник зазначав, що у зв`язку із подальшим невиконанням відповідачем умов договору, 22 березня 2024 року ФГ «Богдан-2014» була направлена вимога на адресу Відповідача про розірвання договору суборенди № 44, яка була отримана Відповідачем 25 березня 2024 року. По-перше, відповідно до п. 5.1.4. договору суборенди № 44 від 31 жовтня 2022 року, орендна плата починає нараховуватися з Дати реєстрації. Якщо Суборендар припинив користування Земельною ділянкою до моменту закінчення календарного року, Орендна плата сплачується ним за такий рік пропорційно загальній кількості днів фактичного користування Земельною ділянкою у такому календарному році. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що з дня отримання вимоги про розірвання Договору суборенди № 44 від 31 жовтня 2022 року, Відповідач користувався земельною ділянкою до 14.11.2024р. Оскільки у розумінні п. 5.1.4 Договору, сплата орендної плати прямо залежить від доведення факту фактичного користування земельною ділянкою, то, відповідно, ці обставини була недоведеними, а отже нарахована орендна плата після 25 березня 2024р. стягненню з відповідача не підлягала.
Також, відповідач не погоджується із міркуваннями суду відносно розрахунку суми заборгованості у гривні, виходячи із курсу, що діяв на момент подання позову.
Апелянт вважає, що розмір орендної плати мав вираховуватись станом на дату настання обов`язкового платежу, а саме 10.12.2022 (36,56 грн. - 1 долар США) та 10.12.2023 (36,53 грн. - 1 долар США) відповідно, розмір орендної плати мав складати 93 045,2 грн за період з 15.11.2022 по 14.11.2023 та з 15.11.2023 по 14.11.2024 у розмірі 92 968,85 грн. Відповідно, загальна сума основного боргу мала складати 186 014,05 грн., а не 214 737,68 грн., що були підраховані судом як сума зобов`язання у доларах США із визначенням еквіваленту станом на дату подання позову. 
Судом було визначено розмір пені у суму 29 190,45 грн. Однак, з огляду на невірно визначену суму основного зобов`язання, розрахунок мав складати 25 746,75 грн. Так, відповідачем у інформаційно-пошуковій системі «Ліга:Закон», здійснено розрахунок пені за період з 11.12.2022 по 30.06.2023 на суму боргу 93 045,2 грн у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та встановлено, що її розмір становить 25 746,75 грн.
Щодо необґрунтованості додаткового рішення, апелянт зазначає ані договір про надання правничої допомоги від 09.10.2024, ані акти наданих послуг не містять конкретизації послуг, що надаються. Договір про надання правничої допомоги у п. 1.1. містить абстрактне посилання на те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі, передбаченому цим Договором. Натомість, надані до суду акти наданих послуг та виконаних робіт не містять: ані посилання на те, що вони складені на підставі договору про надання правничої допомоги від 09.10.2024, ані того, що надані послуги (наприклад) «представництво адвоката у суді 26 листопада 2024» дійсно були в межах розгляду справи №908/2368/24. Інакше кажучи, надані до матеріалів справи акти наданих послуг не дозволяють ідентифікувати зазначені у них послуги як ті, що надавались в межах господарської справи №908/2368/24. Окрім того, судові засідання в межах цієї справи в середньому тривали до 10 хвилин та не потребували значного часу для перебування адвоката у суді, а тому, заявлений розмір 2000,00 грн. за участь у десяти хвилинному засіданні не відповідає принципу розумності. Позивачем не доведено: співмірність заявленого розміру судових витрат із затраченим часом на їх надання, детального опису наданих послуг, доказів фактичної оплати за послуги з правничої допомоги, адже подані до суду квитанції до прибуткових ордерів не доводить факту оплати, оскільки не містять конкретизації за що така «оплата» була проведена; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, актів наданих послуг/виконаних робіт із зазначенням конкретного Договору та деталізацією правничої допомоги, що надається.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.
20.06.2025 від Фермерського господарства "Богдан-2014" до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Єврошок» на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.02.2025 року по справі № 908/2368/24 відмовити; поновити пропущений строк на подання Відзиву на апеляційну скаргу, визнавши його поважним, оскільки апеляційну скаргу Позивач засобами поштового зв`язку не отримував, про наявність скарги та її розгляд справи дізнався з Єдиного реєстру "Судова влада", тому представником було надано до суду клопотання про надання доступу до матеріалів апеляційної скарги в електронному вигляді.
Колегія суддів, розглянувши вищенаведене клопотання Фермерського господарства "Богдан-2014", ухвалила відмовити в поновленні строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки з огляду на положення ст. 119 ГПК України, відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку, і лише сам факт подання заявником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк. При цьому, поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій, які у кожному окремому випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Матеріалами справи підтверджується надсилання апеляційної скарги з додатками засобом системи «Електронний суд» до електронного кабінету Фермерського господарства "Богдан-2014" 21.02.2025 о 13:01 год., що вбачається з квитанції №2750072 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (т. 2, а.с. 36).
Відтак, зазначена причина пропуску строку (неотримання апеляційної скарги засобами поштового зв`язку) колегією суддів визнається неповажною.
Ухвалою ЦАГС від 17.03.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2368/24; учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 15 днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвалу ЦАГС від 17.03.2025 доставлено до електронного кабінету Фермерського господарства "Богдан-2014" 18.03.2025 о 04:35 год. (т. 2, а.с. 50 на звороті).
Таким чином, позивач мав подати відзив на апеляційну скаргу в строк, визначений судом, по 02.04.2025 включно. 
Натомість, відзив на апеляційну скаргу був сформований в системі «Електронний суд» та поданий до ЦАГС лише 20.06.2025 (т. 2, а.с. 54).
Згідно зі ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, право подати відзив на апеляційну скаргу позивач втратив у зв`язку із пропуском визначеного судом строку для вчинення відповідних процесуальних дій, що має наслідком залишення цього процесуального документу судом апеляційної інстанції без розгляду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/2368/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/2368/24.
10.03.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2368/24. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 23.07.2025 о 10 год. 00 хв.
18.07.2025 від представника апелянта до ЦАГС надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, мотивоване тим, що Штабовенко Д.В. як адвокат бере участь в адміністративній справі № 280/5919/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АГАТІС-ЮНІОН» в особі представника - адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови. Судове засідання на 23 липня 2025 року о 10:00. Особливістю цієї справи є скорочені строки її розгляду, так як це оскарження дій виконавчої служби, а отже, я не можу не прийняти в ній участь.
У судове засідання 23.07.2025 сторони не забезпечили явку повноважних представників. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (т. 2, а.с. 50, 50 на звороті).
Колегія суддів, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відхилила зазначене клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі "Цихановський проти України" (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Отже, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинно створюватися умов, за яких будуть порушені процесуальні строки розгляду справи.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а відповідач не був позбавлений права і можливості за потреби забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, необхідність дотримання розумного строку розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами, без участі представника відповідача.
У судовому засіданні 23.07.2025 колегією суддів підписано вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом обставини справи.
Фермерське господарство "Богдан-2014" (Позивач) є Орендарем земельної ділянки площею 5,09 га кадастровий номер: 2322187200:01:001:0044, що розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, на підставі договору оренди землі від 01.11.2019, укладеному між ОСОБА_1 (Орендодавець, власник земельної ділянки) та ФГ "Богдан-2014" (Орендар), строком на 15 років. Право оренди зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом № 199934889 від 12.12.2020 (а.с.124).
31 жовтня 2022 року між ФГ "Богдан-2014" (Орендар, Позивач у справі) та ТОВ "Єврошок" (Суборендар, Відповідач у справі) укладено договір суборенди земельної ділянки №44 (надалі за текстом - Договір суборенди), відповідно до умов якого Орендар передає Суборендарю земельну ділянку площею 5,09 га кадастровий номер: 2322187200:01:001:0044, що розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області.
Договір суборенди укладено за згодою власника (Орендодавця) земельної ділянки - ОСОБА_1 (а.с.168).
15 листопада 2022 року за Відповідачем було зареєстровано право суборенди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно строком до 31.10.2025, що підтверджується Витягом № 315362336 від 17.11.2022 (а.с.17).
Предметом Договору суборенди є Земельна ділянка з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення, загальною площею 5,09 (п`ять цілих дев`ять сотих) га, кадастровий номер: 2322187200:01:001:0044, адреса місцезнаходження: Миколай-Пільська сільська рада, Запорізький район, Запорізька область, склад угідь: рілля. Нормативна грошова оцінка становить 151 222,37 грн.
Відповідно до пункту 5.1.1. Договору суборенди за Суборенду з Суборендаря стягується щорічна фіксована орендна плата, яка складає 500$ (п`ятсот американських доларів США) за 1 га земельної ділянки, - сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за комерційним курсом продажу американських доларів США за попередній день закриття платежів, встановленим на сайті https://privatbank.ua/rates-archive- (Орендна плата).
Пунктом 5.1.3. Договору суборенди узгоджено, що вказана сума Орендної плати сплачується протягом трьох робочих днів з моменту державної реєстрації Договору Суборенди за період з листопада поточного року по листопад наступного року, але не пізніше 10 грудня 2022 року поточного року. В наступні роки Орендна плата сплачується не пізніше ніж 10 грудня поточного року.
Згідно пункту 5.1.4. Договору суборенди орендна плата починає нараховуватися з Дати реєстрації. Якщо Суборендар припинив користування Земельною ділянкою до моменту закінчення календарного року, Орендна плата сплачується ним за такий рік пропорційно загальній кількості днів фактичного користування Земельною ділянкою у такому календарному році.
Відповідно до пункту 6.1.1. Договору суборенди земельна ділянка передається на наступний строк: 3 роки (далі "Строк оренди").
Пунктом 7.1.1. Договору субборенди визначено, що Договір автоматично припиняється у випадку настання однієї з наступних обставин:
(1)          Закінчення Строку суборенди; та/або
(2)          Розірвання або припинення Основного договору; та/або
(3)          викуп Земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження Земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому чинним законодавством України; та/або
(4)          поєднання в одній особі власника Земельної ділянки та Суборендаря; та/або
(5)          ліквідація Суборендаря; та/або
(6)          смерть Суборендаря; та/або
(7)          в інших випадках, що прямо передбачені цим Договором або чинним законодавством України.
Цей Договір також достроково припиняється за взаємною згодою Сторін, що оформлюється у вигляді додаткової письмової угоди до Договору, в судовому порядку за позовом однієї із Сторін, а також в односторонньому порядку (якщо це право прямо передбачено Договором) (пункт 7.1.2 Договору суборенди).
Відповідно до п. 7.1.3. Договору суборенди, у разі припинення або розірвання Договору суборендар зобов`язаний повернути Орендареві Земельну ділянку на умовах, визначених Договором. Суборендар не має права утримувати Земельну ділянку для задоволення своїх вимог до Орендаря. У разі невиконання Суборендарем обов`язку щодо умов повернення Орендареві Земельної ділянки, Суборендар зобов`язаний відшкодувати Орендарю завдані прямі збитки.
Після припинення Договору Сторони зобов`язуються негайно звернутися до державного реєстратора з метою проведення процедури державної реєстрації припинення Суборенди в Реєстрі нерухомості (пункт 7.1.5 Договору суборенди).
За змістом пункту 7.2.1. Договору суборенди на вимогу однієї із Сторін цей Договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі (1) невиконання Сторонами обов`язків, передбачених цим Договором; або (2) випадкового знищення чи пошкодження Земельної ділянки, яке істотно перешкоджає передбаченому Договором використанню Земельної ділянки; або (3) порушення положень Земельного кодексу України або інших нормативно-правових актів, що визначають порядок користування Земельною ділянкою.
Відповідно до п. 10.1. Договору суборенди за порушення умов цього Договору Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України. Застосування до винної Сторони заходів відповідальності не звільняє таку Сторону від належного виконання обов`язку, передбаченого Договором.
Відповідно до п. 10.2. Договору суборенди у випадку порушення Суборендарем строків виплати Орендної плати та/або сплати Орендної плати в іншому розмірі/обсязі, ніж передбачено умовами Договору, до Суборендаря застосовується пеня у розмірі 0,25 % (нуль цілих двадцять п`ять сотих відсотків) від розміру Орендної плати за звітний період за кожен день прострочення.
31.10.2022 сторонами було підписано Акт прийому-передачі земельної ділянки, відповідно до якого ФГ "Богдан-2014" передає, а ТОВ "ЄВРОШОК" приймає земельну ділянку площею 5,09 га кадастровий номер: 2322187200:01:001:0044.
Відповідач прийняв в суборенду земельну ділянку, однак суборенду плату жодного разу не сплатив, що підтверджено представниками сторін в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Враховуючи положення пункту 5.1.1. Договору суборенди розмір суборендної плати на рік визначається із розрахунку гривневого еквівалента 2545,00 доларів США (500 доларів США х 5,09 га = 2545,00 доларів США за земельну ділянку).
З урахуванням положень пунктів 5.1.3. та 5.1.4. Договору суборенди, суборендна плата за період з 15.11.2022 по 14.11.2023 у розмірі гривневого еквівалента 2545,00 доларів США повинна була бути сплачена до 10.12.2022.
Суборендна плата за період з 15.11.2023 по 14.11.2024 у розмірі гривневого еквівалента 2545,00 доларів США повинна була бути сплачена до 10.12.2023.
15 лютого 2024 року директором ФГ "Богдан-2014" Миколаєнком А.М. направлялася вимога на адресу Відповідача про сплату суборендних платежів, яка була отримана Відповідачем 28 лютого 2024 року (що не заперечується відповідачем).
Після отримання вимоги, Відповідач направив Позивачу гарантійний лист. У гарантійному листі зазначив, що свої зобов`язання перед ФГ "Богдан-2014" щодо сплати орендних платежів за землі, у тому числі за земельну ділянку №2322187200:01:001:0044, зобов`язуються виконати до 30.04.2024.
22 березня 2024 року директором ФГ "Богдан-2014" Миколаєнком А.М. направлено вимогу на адресу Відповідача про розірвання договору суборенди № 44, яка була отримана Відповідачем 25 березня 2024 року (що не заперечується відповідачем).
Оскільки, у період дії Договору суборенди відповідач двічі поспіль прострочив внесення плати за договором, позивач просить розірвати договір суборенди земельної ділянки площею 5,09 га кадастровий номер: 2322187200:01:001:0044. Підставами припинення права користування земельною ділянкою зазначає систематичну несплату орендної плати.
Оскільки Відповідач орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачував, позивач заявив до стягнення, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.11.2024, коштів за користування земельною ділянкою за період з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року у розмірі 2545 доларів США, що становить 105 490,25 гривні, та за період з 15 листопада 2023 року по 27 листопада 2024 року, що становить 378 дні, пропорційно загальної кількості днів фактичного користування земельною ділянкою, у розмірі 2635,64 доларів США, що становить 109 247,43 гривні, а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань нараховану з 11.12.2023 по 03.09.2024: 1698,78 доларів США, що становить 70 414,43 гривень, що загалом становить 285 152,11 гривні.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Об`єктами апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині задоволених майнових вимог на суму 28 723,63 грн. основного боргу та 3 443,7 грн. пені, а також додаткове рішення у цій справі.
Колегія суддів, керуючись приписами ст. 269 ГПК України, зауважує, що оскільки рішення суду від 28.01.2025 оскаржується апелянтом лише в частині сум основного боргу та пені, рішення в частині задоволеної позовної вимоги про розірвання договору суборенди в апеляційному порядку не переглядається.
Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Спірні правовідносини сторін виникли з договору суборенди земельної ділянки №44 від 31.10.2022.
Згідно зі статтею 283 ГК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.
До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом ч. 6 ст. 283 ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Згідно зі ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частиною 3 ст. 760 ЦК України встановлено, що особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.
У частині 1 ст. 762 ЦК України закріплено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною 1 ст. 8 ЗУ "Про оренду землі" визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 21 ЗУ "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За змістом ст. 15 ЗУ "Про оренду землі", орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією з істотних умов договору оренди землі.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з урахуванням положень пунктів п.п. 5.1.3. та 5.1.4. Договору суборенди, суборендна плата за період з 15.11.2022 по 14.11.2023 у розмірі гривневого еквівалента 2545,00 доларів США мала бути сплачена до 10.12.2022 включно. Суборендна плата за період з 15.11.2023 по 14.11.2024 у розмірі гривневого еквівалента 2545,00 доларів США мала бути сплачена до 10.12.2023 включно.
Згідно з пунктом 5.1.4. Договору суборенди орендна плата починає нараховуватися з Дати реєстрації. Якщо Суборендар припинив користування Земельною ділянкою до моменту закінчення календарного року, Орендна плата сплачується ним за такий рік пропорційно загальній кількості днів фактичного користування Земельною ділянкою у такому календарному році.
Позивачем заявлено до стягнення кошти за користування земельною ділянкою за період з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року у розмірі 2545 доларів США, що становить 105 490,25 гривні, та за період з 15 листопада 2023 року по 27 листопада 2024 року, що становить 378 дні, пропорційно загальної кількості днів фактичного користування земельною ділянкою, у розмірі 2635,64 доларів США, що становить 109 247,43 гривні.
Сума позову в гривні розрахована виходячи з Офіційного курсу продажу доларів США встановленим на сайті https://privatbank.ua/rates-archive станом на 03 вересня 2024 року (дату, яка передує дню подання позовної заяви). Курс продажу доларів США встановлено на рівні: 41,45 грн за 1 долар.
Стосовно періоду нарахування основної заборгованості за договором суборенди, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування орендної плати після 25.03.2024, з огляду на таке.
Припинення користування спірною земельною ділянкою повинно бути документально оформлено.
У матеріалах справи наявні докази передачі спірної земельної ділянки за Актом приймання-передачі від Орендаря (позивача) до Суборендаря (відповідача). Проте, доказів повернення цієї земельної ділянки від Суборендаря (відповідача) до Орендаря (позивача), як того вимагають умови договору у разі припинення або розірвання договору (п. 7.1.3.), сторонами не надано.
Як свідчать матеріали справи, та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач не вчиняв жодних юридично значущих дій, які б свідчили про повернення земельної ділянки позивачеві, або хоча б про інформування позивача про припинення використання земельної ділянки відповідачем з певного періоду часу.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам по собі факт не посіву та не вирощування агрокультур відповідачем на спірній земельній ділянці, без повернення земельної ділянки позивачеві та попереднього інформування про намір припинення використання земельної ділянки, не може вважатися припиненням фактичного користування земельною ділянкою, у розумінні п. 5.1.4. договору суборенди.
Відтак, з відповідача підлягає стягненню плата, відповідно до заявлених позовних вимог, за користування земельною ділянкою за період з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року у розмірі гривневого еквівалента 2545 доларів США, та за період з 15 листопада 2023 року по 27 листопада 2024 року, що становить 378 дні, у розмірі гривневого еквівалента 2635,64 доларів США.
Водночас, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду в частині проведених розрахунків суми заборгованості у гривні, виходячи з курсу долара, що діяв на день, що передував подачі позову (станом на 03.09.2024: 41,45 грн. за 1 долар), знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч. 1); якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2).
У пункті 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №500/5194/16-ц викладено висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України: «Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.».
Враховуючи, що у п. 5.1.1 договору сторони погодили визначити суму, що підлягає сплаті у гривнях за комерційним курсом продажу американських доларів США за попередній день закриття платежів, встановленим на сайті https://privatbank.ua/rates-archive, а станом на дату розгляду справи судом апеляційної інстанції інформація щодо курсу продажу американських доларів США на вказаному сайті не збереглася, колегія суддів висновує про можливість визначення суми боргу за комерційним курсом ПриватБанку продажу доларів США за попередній день закриття платежів (відповідно до умов договору), що зберігся в архіві валютних курсів на сайті minfin.com.ua.
Стосовно курсу долара США, періоду прострочення сплати суборендних платежів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Орендна плата за користування земельною ділянкою за період з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року у розмірі 2545 доларів США, з урахуванням п. 5.1.3 договору мала бути сплачена не пізніше 10.12.2022.
З урахуванням того, що 10.12.2022 - останній день строку припав на вихідний день (суботу), то днем закінчення строку є 12.12.2022 (понеділок).
Курс продажу долара США в КБ ПриватБанк станом на 11.12.2022 (відповідно до п. 5.1.1 договору курс продажу доларів США визначається за попередній день закриття платежів): 39,70 грн. за 1 долар США.
Прострочення з оплати орендної плати за період з 15 листопада 2022 року по 14 листопада 2023 року почалося з 13.12.2022.
Відповідно, орендна плата за користування земельною ділянкою за період з 15 листопада 2023 року по 27 листопада 2024 року, що становить 378 дні, пропорційно загальної кількості днів фактичного користування земельною ділянкою, у розмірі 2635,64 доларів США, з урахуванням п. 5.1.3 договору мала бути сплачена не пізніше 10.12.2023.
З урахуванням того, що 10.12.2023 - останній день строку припав на вихідний день (неділю), то днем закінчення строку є 11.12.2023 (понеділок).
Курс продажу долара США в КБ ПриватБанк станом на 10.12.2023 (відповідно до п. 5.1.1 договору курс продажу доларів США визначається за попередній день закриття платежів): 37,30 грн. за 1 долар США.
Прострочення з оплати орендної плати за період з 15 листопада 2023 року по 27 листопада 2024 року почалося з 12.12.2023.
Таким чином, загальна сума суборендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача становить 199  345,87 грн., розрахована наступним чином:
$ 2  545 х 39,70 грн. (курс продажу долара США в КБ ПриватБанк станом на 11.12.2022) = 101  036,50 грн. за період з 15.11.2022 по 14.11.2023
+
$ 2635,64 х 37,30 грн. (курс продажу долара США в КБ ПриватБанк станом на 10.12.2023) = 98  309,37 грн. за період з 15.11.2023 по 27.11.2024.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів констатує неправильне застосування судом першої інстанції ч. 2 ст. 533 ЦК України, оскільки розрахунок гривневого еквіваленту суми боргу, що визначена у доларах США, у даному випадку мав бути здійснений у відповідності до умов укладеного між сторонами договору.
Щодо позовної вимоги про стягнення пені, колегія суддів зазначає про таке.
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 10.2. Договору суборенди передбачено, що у випадку порушення Суборендарем строків виплати Орендної плати та/або сплати Орендної плати в іншому розмірі/обсязі, ніж передбачено умовами Договору, до Суборендаря застосовується пеня у розмірі 0,25 % (нуль цілих двадцять п`ять сотих відсотків) від розміру Орендної плати за звітний період за кожен день прострочення.
Водночас, статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Суд першої інстанції встановив, що п. 10.2., як й інші пункти Договору, не містить інший строк для нарахування штрафних санкцій за прострочення грошових зобов`язань, відмінний від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є більшим шести місяців, та не містить вказівку на подію, що має неминуче настати, а формулювання "за кожен день прострочення", відповідно до висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22, не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).
Таким чином, нарахування пені за спірним договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Однак, суд першої інстанції, здійснивши власний розрахунок пені за період з 11.12.2022 по 30.06.2023, допустив нарахування пені більше, ніж за шість місяців, що суперечить наведеним положенням ч. 6 ст. 232 ГК України.
Відтак, апеляційний господарський суд, встановивши неправильне застосування норм матеріального права, висновує про необхідність виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги в порядку ч. 4 ст. 269 ГПК України.
Апеляційний господарський суд, з урахуванням встановлених обставин щодо неправильного визначення гривневого еквівалента суми боргу, періоду прострочення суборендних платежів з огляду на положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, здійснив власний розрахунок пені, що підлягає стягненню з відповідача, яка становить 25  189,92 грн. (розрахована за період, що не перевищує 6 місяців (з 13.12.2022 по 12.06.2023) на суму боргу 101  036,50 грн. в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України).
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення від 28.01.2025 в частині проведених розрахунків знайшли своє часткове підтвердження.

Стосовно аргументів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні додаткового рішення від 12.02.2025, судова колегія зазначає про таке.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення ( п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу ( ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У розумінні положень частини п`ятої ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста ст. 126 ГПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом із тим, у частині п`ятій зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку, суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто, критерії, визначені частиною четвертою ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21). 
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI ) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону №5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами першою та другою ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Судова колегія враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. У наведеній постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до суду було надано: копію договору про надання правничої допомоги від 09.10.2024, копію ордеру на надання правничої допомоги серії АР №1201430 від 09.10.2024, який видано ФГ «БОГДАН 2014» адвокату Левицькій Юлії Василівні, копії актів наданих послуг та актів прийому-передачі виконаних робіт 10.10.2024, 26.11.2024, 12.12.2024, 06.01.2025, 28.01.2025, копії квитанцій до прибуткового касового ордеру про сплату юридичних послуг; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Левицькій Ю.В. 02.10.2019 №18.
У п. 6.5 постанови від 03.03.2019 у справі №922/445/19 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
09.10.2024 між адвокатом Левицькою Юлією Олександрівною (Адвокат) та ФГ «БОГДАН 2014» (Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги, згідно з п. 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Відповідно до п. 2.1.2 Договору Адвокат представляє інтереси Клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу (…), у тому числі брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у досліджені доказів, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання (…), давати усні та письмові пояснення тощо.
Договір діє до 31.12.2025 (п. 5.1 Договору).
Між Адвокатом та позивачем підписано Акти наданих послуг та акти прийому-передачі виконаних послуг за договором про надання юридичних послуг за представництво інтересів Клієнта в суді - участь в судових засіданнях 10.10.2024, 26.11.2024, 12.12.2024, 05.01.2025, 28.01.2025, із визначенням вартості наданих послуг у розмірі 2000,00 грн за кожне судове засідання. Загальна вартість робіт склала 10  000,00 грн.
До акту додано опис робіт за кожним судовим засіданням відповідно: «представництво адвоката в суді».
Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем акти наданих послуг не дозволяють ідентифікувати зазначені в них послуги як такі, що надавалися в межах цієї справи, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані. Акти наданих послуг щодо представництва адвоката в суді від 10.10.2024, 26.11.2024, 12.12.2024, 05.01.2025, 28.01.2025 приймаються судом апеляційної інстанції як належні та допустимі докази наданих послуг, адже самі послуги щодо представництва інтересів позивача в суді підтверджуються матеріалами справи - відповідними протоколами судових засідань, в яких зафіксовано участь представника позивача - адвоката Левицької Ю.В. (т. 1, а.с. 81, 135, 153, 171, 179) у таких судових засіданнях.
Інші доводи апеляційної скарги на додаткове рішення від 12.02.2025 зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права.
Водночас, апеляційний господарський суд не погоджується з обґрунтуванням суду першої інстанції присудженої до відшкодування суми понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 8  500 грн.
Так, місцевий господарський суд зазначив, що заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 10    000,00 грн. не відповідають критеріям розумності, співмірності щодо участі адвоката Левицької Ю.В. Зокрема, суд враховує, що позовна заява була підготована та подана іншим представником позивача. Адвокат Левицька Ю.В. брала участь в судових засіданнях та надавала пояснення по суті спору в процесі розгляду справи.
Колегія суддів вважає, що врахування судом першої інстанції того факту, що позовна заява була підготована та подана іншим представником позивача, а не адвокатом Левицькою Ю.В., не є слушним, адже заявлені позивачем до відшкодування витрати у сумі 10  000 грн. не містили у собі такої послуги як підготовка позовної заяви.
Господарський суд також виснував про завищеність вартості послуги за участь у судових засіданнях (2000,00 грн за 1 судове засідання), виходячи з кількості і тривалості засідань у справі, в яких брала участь представник позивача, а також беручи до уваги часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат в сумі 1500,00 грн.
Апеляційний господарський суд не погоджується з наведеним обґрунтуванням зменшення заявленої суми до стягнення на 1  500 грн. (з 10  000 грн. до 8  500 грн.), оскільки судом першої інстанції не враховано усталену судову практику Верховного Суду з цього питання.
Зокрема, в пунктах 3.45- 3.47 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 викладено такий правовий висновок:
"Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад, написання процесуального документа чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок зі вчинення комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.
Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні".
За таких обставин заявлена вартість представництва інтересів позивача в судовому засіданні, яку (вартість) визначено в 2000 грн. за одне судове засідання, на переконання колегії суддів, є обґрунтованою, адекватною, реальною.
Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції мав виснувати про зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу шляхом задоволення клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно задоволеним вимогам позовної заяви.
Підсумовуючи вищевикладене, керуючись ст. 269 ГПК України, судова колегія констатує, що оскільки доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення не знайшли свого підтвердження, резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 слід залишити без змін, змінивши лише мотивувальну частину.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищевикладеного, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2368/24 - задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 у справі № 908/2368/24 скасувати в частині задоволених вимог про стягнення 15 391,81 грн. основного боргу та 4 000,53 грн. пені, виклавши абзаци 3, 4, 5 резолютивної частини в наступній редакції:
" 3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" (вул. Поштова, буд. 27/29, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 40468354) на користь Фермерського господарства "Богдан-2014" (вул. Центральна, буд. 73, с. Морозівка, Запорізький район, Запорізька область, 70436, ідентифікаційний код юридичної особи 42406080) суму 199 345,87 грн. основного боргу, 25 189,92 грн. пені. Видати наказ.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" (вул. Поштова, буд. 27/29, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 40468354) на користь Фермерського господарства "Богдан-2014" (вул. Центральна, буд. 73, с. Морозівка, Запорізький район, Запорізька область, 70436, ідентифікаційний код юридичної особи 42406080) 5 116,83 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову. Видати наказ.
5. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 45    224,51 грн. пені.".
В решті рішення Господарського суду Запорізької області від 28.01.2025 у справі № 908/2368/24 - залишити без змін.
Стягнути з Фермерського господарства "Богдан-2014" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврошок" 2 190,55 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, про що видати наказ.
Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2368/24 - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.02.2025 у справі № 908/2368/24 - залишити без змін.
Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 06.08.2025

Головуючий суддя                                                                 О.В. Чус

Суддя                                                                                    М.О. Дармін

Суддя                                                                                     І.М. Кощеєв