ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2025 року                                                                                      Справа № 906/1330/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. ,  суддя Миханюк М.В. 

секретар судового засідання Юзефович Д.О. 
за участю представників:
позивача: Давиденко В.В. (адвокат) 
відповідача: Кальчук Я.М. (директор) 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХ-МАКС-2007" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 08.05.2025 суддею Вельмакіною Т.М. у м. Житомир (повний текст рішення складено 14.05.2025) у справі № 906/1330/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ Гідротехпром"             
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХ-МАКС-2007" 
про стягнення 1721565, 21 грн 

ВСТАНОВИВ:
ТзОВ "АВМ Гідротехпром" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" 1721565, 21 грн, з яких: 1640603, 60 грн - заборгованість, 13493, 46 грн - 3% річних, 67468, 15 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги товариства обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди транспортного засобу № 04/04/2024-350-0458 від 04.04.2024 в частині своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати за період з квітня по листопад 2024 року, у зв`язку з чим з у ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 1640603, 60 грн. Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 13493, 46 грн 3% річних за період з 06.06.2024 по 23.12.2024 та 67468, 15 грн інфляційних за період з червня по листопад 2024 року.
Ухвалою суду першої інстанції від 21.02.2025 задоволено заяву ТзОВ "АВМ Гідротехпром" про вжиття заходів забезпечення позову; накладено арешт на нерухоме майно - комплекс виробничих будівель загальною площею 1363,4 кв.м за адресою: м. Житомир, провулок Крутий, будинок 12, що належить ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007".
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.05.2025 у даній справі позов ТзОВ "АВМ Гідротехпром" задоволено частково; стягнуто з ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" на користь позивача: 1540603, 60 грн заборгованості з орендної плати; 13493, 46 грн 3% річних; 67468, 15 грн інфляційних; 19458, 78 грн витрат по сплаті судового збору; закрито провадження у справі в частині стягнення 100000 грн заборгованості з орендної плати.    
Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив  останнє скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Окрім того, скаржник просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу у даній справі.
Доводи апеляційної скарги товариство обґрунтовує неправильним застосуванням місцевим господарським судом, при прийнятті оскаржуваного рішення, норм процесуального та матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору. Зокрема, апелянт вказує про те, що судом першої інстанції не було належним чином оцінено обставини щодо дійсності спірних, на думку відповідача, актів надання послуг, на підставі яких позивачем заявлено грошові вимоги, оскільки зазначені акти, попри наявність печаток, не містять підпису уповноваженої особи товариства, а отже, не можуть вважатися належними доказами належного оформлення господарських операцій. З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка могла б підтвердити або спростувати факт підписання відповідних актів представником відповідача. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що акти, які не підписані уповноваженою особою, не можуть вважатись належними доказами надання послуг, з огляду на що останній ставить під сумнів реальність надання послуг за періодами, що вказані в спірних актах. На думку скаржника, позивачем не надано до матеріалів справи доказів правомірності наведення в актах наданих послуг кількості мотогодин роботи техніки з посиланням на дані наведені в лічильнику мотогодин; рахунків, у яких визначено фактично відпрацьовані мотогодини; змінних рапортів для підтвердження годин користування технікою. Також акцентує, що позивач не склав та не зареєстрував у встановлені строки податкові накладні, з огляду на що у відповідача виникли податкові збитки у вигляді неможливості включення сплачених сум до податкового кредиту.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.05.2025 у справі № 906/1330/24; призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні. 
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін; проти задоволення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі заперечив. 
Розглянувши заявлену в апеляційній скарзі вимогу ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" про проведення судової почеркознавчої експертизи, судова колегія зазначає наступне. 
Згідно зі  ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Положенням ч. 1 ст. 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема, через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
За умовами ст. 73 ГПК України, висновок експерта є одним із доказів. Подання висновку експерта до суду або отримання останнього внаслідок призначення судової експертизи здійснюється до розгляду справи по суті судом першої інстанції.
Відповідно до  ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищезазначені приписи, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи із зазначенням аналогічних аргументів для її призначення, що і у апеляційній скарзі на рішення суду. 
Місцевим господарським судом було відхилено вказане клопотання зважаючи на його необґрунтованість заявником, про що зазначено у відповідній протокольній  ухвалі від 04.03.2025. 
Враховуючи той факт, що суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість клопотання відповідача щодо доцільності та необхідності проведення у справі судової почеркознавчої експертизи та той факт, що товариством в апеляційній скарзі викладено аналогічні аргументи без зазначення інших вагомих підстав для призначення такої експертизи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні відповідного клопотання.
Судовою колегією в даному випадку також враховано, що заявником, з огляду на сукупність доказів у справі, не наведено достатньо обґрунтованих підстав для проведення почеркознавчої експертизи. Вказане випливає з наступного.
Як вбачається із клопотання відповідача про призначення експертизи, останній вказав про те, що у період з червня 2024 року по лютий 2025 року керівником ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" був ОСОБА_1 , який призначений та звільнений з посади керівника товариства на підставі рішення його єдиного учасника - ОСОБА_2 . За час перебування ОСОБА_1 на посаді директора, печатка товариства знаходилась виключно у останнього. Згідно заяви свідка ОСОБА_1 від 25.02.2025, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. за р. № 867, за час перебування його на посаді директора, печатка відповідача знаходилась виключно у нього. 
Таким чином, відповідач визнає факт знаходження печатки у директора та відсутність обставин втрати, викрадення або в інший спосіб вибуття печатки з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. 
Як вбачається із відзиву на позовну заяву, у суді першої інстанції відповідач посилався на відсутність тільки справжнього підпису директора на спірних актах надання послуг. Отже, відповідач не заперечив оригінальність відтиску печатки на спірних актах надання послуг.
Суд зазначає, що відповідно до усталеної практики господарського обороту та принципів договірних відносин, акти надання послуг зазвичай підписуються кожною стороною окремо. Процедура підписання типово відбувається наступним чином: постачальник послуг (позивач) складає акти у двох примірниках, підписує їх зі свого боку, проставляє печатку та направляє засобами поштового зв`язку або через кур`єра на адресу замовника (відповідача). Замовник після отримання актів перевіряє їх зміст, підписує, проставляє печатку та повертає один примірник постачальнику.
Чинне законодавство не встановлює для суб`єкта господарювання обов`язку перевіряти справжність підпису представника контрагента або перевіряти повноваження особи, яка підписує документи від імені юридичної особи дистанційно, за умови наявності на документі відбитка печатки цієї юридичної особи.
Згідно з принципами цивільного права, передбаченими ст. 3 ЦК України, відносини між суб`єктами господарювання ґрунтуються на презумпції добросовісності та розумності їх поведінки. Позивач, отримуючи підписані та скріплені печаткою відповідача акти, обґрунтовано покладався на добросовісність контрагента та достовірність наданих ним документів. 
Позивач фізично не був і не міг бути присутнім під час підписання актів надання послуг представником відповідача. Така присутність не передбачена ні договором, ні законодавством, ні звичаями ділового обороту. Таким чином, позивач об`єктивно не мав можливості контролювати, хто саме ставив підпис на актах з боку відповідача. 
Будь-які претензії щодо підробки підписів не можуть використовуватися як підстава для ухилення від виконання зобов`язань перед позивачем. Таким чином, навіть за відсутності обставин підписання спірних актів надання послуг директором відповідача та за умови їх скріплення печатками відповідача за стандартом доказування "вірогідність доказів" обставини надання спірних послуг вважаються доведеними. 
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надаються сторонами господарського спору. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування, необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. 
Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку про те, що факти, які встановлюються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 927/645/19). 
Суд констатує, що проведення судової почеркознавчої експертизи не матиме жодного значення для вирішення даної справи та призведе до затягування її розгляду, у свою чергу надані сторонами докази дають можливість встановити обставини справи, з огляду на що вимога скаржника про призначення судової почеркознавчої експертизи у даній справі задоволенню не підлягає.  
В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив останню задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати. 
Представник позивача вимоги скарги заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Згідно ст. 269 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши представників сторін в судовому засіданні, судова колегія дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2024 між позивачем (орендодавець) та відповідачем  (орендар) було укладено договір оренди транспортного засобу № 04/04/2024-350-0458, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у платне користування транспортний засіб, зазначений у п. 1.2 договору. У п. 1.2 договору наведено характеристику предмета оренди: екскаватор гусеничний Volvo350DL, 2017 року виготовлення, ідент. № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , вартість оренди якого складає 1800 грн за одну мотогодину (одиниця вимірювання робочого часу двигуна ТЗ, зазначеного у п. 1.2 договору, рівна одній годині його роботи), на термін узгоджений сторонами. Сторони погодили, що вартість предмета оренди становить 150000 USD за курсом НБУ. За умовами п. 1.3 договору, цільове призначення предмета оренди: для роботи за адресою: 11420, Житомирська область, с. Клочки. Згідно пп. 2.1.1 п. 2.1 договору, орендодавець зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів після набрання чинності цим договором передати орендарю предмет оренди в належному технічному стані за актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їх печатками. Згідно пп. 2.3.3 п. 2.3 договору до обов`язків орендаря належить своєчасно і в повному обсязі згідно умов договору вносити орендну плату. Відповідно до п. 3.1 договору, розмір орендної плати за місяць орендодавець вказує в рахунку для орендаря, виходячи з фактично напрацьованих мотогодин предмета оренди. За умовами п. п. 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 договору, орендну плату орендар сплачує в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця. Оплата проводиться в авансовому режимі за поточний місяць не пізніше другого числа в розмірі 180000 грн з ПДВ за 100 мотогодин згідно договору. Розрахунок буде проведено в кінці місяця за фактично напрацьовані мотогодини і надано акт виконаних робіт, який сплачується орендарем не пізніше п`ятого числа кожного місяця. Нарахування орендної плати розпочинається після підписання акту приймання-передачі від орендодавця до орендаря та припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі від орендаря до орендодавця. Договір підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін (п. 5.1 договору). Згідно з п. 5.3 договір набуває чинності в момент, визначений у п. 5.1 та діє до 31.12.2025.
Судами встановлено, що згідно з актом прийому-передачі від 05.04.2024 до договору оренди транспортного засобу № 04/04/2024-350-0458 від 04.04.2024, позивачем було передано відповідачу предмет оренди. 
12.04.2024 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, у якій господарські товариства погодили змінити редакцію п. 3.3 з "оплата проводиться в авансовому режимі за поточний місяць не пізніше другого числа в розмірі 180000 грн з ПДВ за 100 мотогодин згідно договору" на "оплата проводиться в авансовому режимі три рази на місяць (першого, десятого, двадцятого числах місяця) в розмірі 180000 грн з ПДВ за 100 мотогодин згідно договору". 
Згідно акту прийому-передачі від 06.12.2024 до договору оренди транспортного засобу № 04/04/2024-350-0458 від 04.04.2024, відповідач повернув позивачу орендований транспортний засіб.
Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач надав відповідачу послуги оренди транспортного засобу за вказаним договором за період з квітня по листопад 2024 року на загальну суму 2685603, 60 грн. Відповідний факт підтверджується актами надання послуг № 42 від 30.04.2024 на суму 354600 грн, № 47 від 31.05.2024 на суму 511200 грн, № 53 від 30.06.2024 на суму 289800 грн, № 55 від 31.07.2024 на суму 415800 грн, № 60 від 31.08.2024 на суму 311400 грн, № 65 від 30.09.2024 на суму 338004 грн, № 66 від 31.10.2024 на суму 201600 грн, № 67 від 30.11.2024 на суму 263199, 60 грн.
Поряд з цим, згідно виписки АТ "ПУМБ" по рахунку позивача за період з 01.04.2024 по 22.10.2024, відповідачем сплачено позивачу за оренду транспортного засобу 1045000 грн. 
Відтак, заборгованість відповідача за оренду транспортного засобу за період з квітня по листопад 2024 року становить 1640603, 60 грн (2685603, 60 грн - 1045000 грн) яка, відповідно, стала підставою для звернення ТзОВ "АВМ Гідротехпром" з позовом до господарського суду. 
Колегія суддів зазначає, що пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Згідно зі ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.
Відповідно до ст. ст. 800, 801 ЦК України, наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу. Наймач зобов`язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані. Витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу, в тому числі зі сплатою податків та інших платежів, несе наймач.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України обумовлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як зазначено вище, позивачем було надано відповідачу послуги оренди транспортного засобу за період з квітня по листопад 2024 року на загальну суму 2685603, 60 грн, що підтверджується відповідними актами надання послуг № 42 від 30.04.2024 на суму 354600 грн, № 47 від 31.05.2024 на суму 511200 грн, № 53 від 30.06.2024 на суму 289800 грн, № 55 від 31.07.2024 на суму 415800 грн, № 60 від 31.08.2024 на суму 311400 грн, № 65 від 30.09.2024 на суму 338004 грн, № 66 від 31.10.2024 на суму 201600 грн, № 67 від 30.11.2024 на суму 263199, 60 грн.
Суд констатує, що зазначені акти підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, відтак, підтверджують факт відсутності у відповідача претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг).
У свою чергу відповідачем сплачено позивачу за оренду транспортного засобу 1045000 грн, з огляду на що наявна заборгованість за оренду транспортного засобу за період з квітня по листопад 2024 року у відповідача перед позивачем становить 1640603, 60 грн та повністю підтверджена матеріалами справи. 
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача до суду, відповідач сплатив заборгованість за оренду транспортного засобу на суму 100000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1306 від 26.12.2024.  
Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
З огляду на відповідні обставини та відсутність предмета спору в частині стягнення з ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" заборгованості за оренду транспортного засобу на суму 100000 на момент розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України.
Окрім того, як зазначено вище, ТзОВ "АВМ Гідротехпром" було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 13493, 46 грн - 3% річних та 67468, 15 грн - інфляційних втрат. 
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснивши перевірку правильності перерахунку судом першої інстанції 3% річних у розмірі 13493, 46 грн за період з 06.06.2024 по 23.12.2024, а також інфляційних у розмірі 67468, 15 грн за період з червня по листопад 2024 року, колегія суддів погоджується з висновком про їх обґрунтованість у заявлених товариством сумах. 
Щодо тверджень скаржника про те, що акти надання послуг № 53 від 30.06.2024 на суму 289800 грн, № 55 від 31.07.2024 на суму 415800 грн, № 60 від 31.08.2024 на суму 311400 грн, № 65 від 30.09.2024 на суму 338004 грн, № 66 від 31.10.2024 на суму 201600 грн, № 67 від 30.11.2024 на суму 263199, 60 грн не підписувались керівником відповідача ОСОБА_1 в період його перебування на цій посаді з червня 2024 року по лютий 2025 року, судова колегія зазначає слідуюче. 
Як вбачається із наявної в матеріалах справи заяви свідка - ОСОБА_1 від 25.02.2025, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. за р. № 867, останній вказав про його перебування на посаді директора ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" з червня 2024 року по лютий 2025 року. ОСОБА_1 підтвердив, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, а саме: відповідач отримував від позивача техніку для виконання будівельних робіт разом з водієм. Також вказав про те, що за час роботи на підприємстві не підписував вказані вище акти наданих послуг та не ставив на них печатку, у зв`язку з відсутністю наданих показників лічильника мотогодин техніки, що використовувалась, та не наданням змінних рапортів для затвердження годин користування технікою.
Судова колегія констатує, що у вказаній заяві свідка невірно зазначено прізвище колишнього директора ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007" - ОСОБА_1 замість ОСОБА_1 , при цьому, у вказаній заяві міститься підпис ОСОБА_1 .
Водночас, місцевим господарським судом у оскаржуваному рішенні вказано про те, що у судовому засіданні 29.04.2025, під час допиту свідка ОСОБА_1 , останній надавав суперечливі пояснення, вказуючи, що не підписував зазначені вище акти наданих послуг та одночасно з цим посилався на погану пам`ять та контузію; пояснював, що печатка у спірний період перебувала у нього та у єдиного учасника (засновника) ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007", що не узгоджується із зазначеними у заяві свідка обставинами.
З урахування позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.07.2024 у справі № 911/2502/22 варто зауважити, що печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.
Верховний Суд у постанові від 18.08.2020 у справі № 927/833/18 виклав правову позицію, згідно з якою, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
Таким чином, у вказаних постановах Верховного Суду вказано, що   печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Тобто вона може бути відповідним доказом для ідентифікації особи.
Отже, встановивши наявність на оскаржуваному договорі печатки товариства та враховуючи той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, а й навпаки, з урахуванням заяви свідка, яка міститься у матеріалах справи, у якій представник відповідача підтверджує факт того, що  печатка у спірний період перебувала у нього та у єдиного учасника (засновника) ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007", суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що   печатка товариства використовувалась проти волі відповідача. 
Разом з тим, апеляційний господарський суд зауважує, що відповідач, як зазначено вище, визнає факт підписання та погодження лише двох актів надання послуг, а саме: № 42 від 30.04.2024 та № 47 від 31.05.2024 на загальну суму 865800 грн. 
При цьому, як вже встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, згідно виписки АТ "ПУМБ" по рахунку позивача за період з 01.04.2024 по 22.10.2024, відповідач сплатив позивачу за оренду транспортного засобу 1045000 грн, що перевищує суму орендної плати за цими двома актами. Також, після звернення ТзОВ "АВМ Гідротехпром" з позовом до господарського суду, відповідач додатково сплатив ще 100000 грн. Таким чином, загальна сума коштів, сплачених відповідачем позивачу за оренду транспортного засобу становить 1145000 грн, що перевищує на 279200 грн суму орендної плати, визначену в актах надання послуг № 42 від 30.04.2024 та № 47 від 31.05.2024 на загальну суму 865800 грн. 
Будь-яких заперечень щодо здійснення платежів саме за договором оренди транспортного засобу № 04/04/2024-350-0458 від 04.04.2024 відповідач не висловлював, доказів існування договірних відносин поза межами вказаного договору, на виконання яких могли б бути перераховані вказані кошти, відповідач не надав. 
Стосовно доводів скаржника про обов`язок позивача надавати відповідачу показники мотогодин роботи техніки з посиланням на дані наведені в лічильнику мотогодин, рахунків, у яких визначено фактично відпрацьовані мотогодини та змінних рапортів для підтвердження годин користування технікою, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність такого обов`язку, оскільки у п. 3.4 договору сторонами прямо обумовлено, що розрахунок буде проведено в кінці місяця за фактично напрацьовані мотогодини і надано акт виконаних робіт, який сплачується орендарем не пізніше п`ятого числа кожного місяця.
Аргументи апелянта щодо того, що позивач не виконав належним чином обов`язок щодо складання та реєстрації податкових накладних, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не впливають на вирішення спору, а також не спростовують факту надання послуг.
Із наведених в апеляційній скарзі доводів вбачається, що відповідач був обізнаний про факт направлення позивачем податкових накладних на реєстрацію, а також про обставини зупинення такої реєстрації відповідно до відомостей, які містяться в електронному кабінеті платника податку, водночас, варто зауважити, що жодних доказів звернення із запереченнями щодо кількості або вартості послуг, зазначених у відповідних податкових документах, відповідачем не надано.
Суд зауважує, що сам по собі факт зупинення реєстрації податкової накладної контролюючим органом не може свідчити про ненадання відповідних послуг, оскільки це не є доказом відсутності господарської операції. Така дія є виключно наслідком оцінки податкового ризику і не має преюдиційного значення для розгляду спору щодо наявності чи відсутності зобов`язань за договором.
Крім того, судами встановлено, що позивач оскаржив до Житомирського окружного адміністративного суду рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації відповідних податкових накладних, що підтверджується наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 у справі № 240/1806/25. 
Щодо заявлених у скарзі тверджень відповідача про можливі збитки у вигляді втрати податкового кредиту, слід зазначити, що вони не є предметом розгляду даної справи, а відтак, не можуть братись до уваги під час вирішення спору по суті. Крім того, жодних доказів на підтвердження розміру таких збитків, їх настання або причинного зв`язку з діями позивача відповідач не надав. 
Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу приписів ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Житомирської області від 08.05.2025 у справі № 906/1330/24 є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги ТзОВ "ТЕХ-МАКС-2007", судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на товариство в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХ-МАКС-2007" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Житомирської області від 08 травня 2025 року у справі № 906/1330/24 залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу № 906/1330/24 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено "01" серпня 2025 року.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.