КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 761/45686/24
провадження № 22-ц/824/7494/2025
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
10 червня 2025 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
при секретарі  Черняк Д. Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левицький Роман Всеволодович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко Анастасія Володимирівна, про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Ларичева Валерія Вікторовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року в складі судді Волошина В. О.,
 
встановив:
 
В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левицький Р. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Р. Т., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Івченко А. В., ОСОБА_4 , в якому просив витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення № 97, площею 649, 00 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 298234880000 та машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 13,6 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 298234880000.
20.12.2024 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що існує реальна загроза невиконання рішення суду про витребування майна, адже ОСОБА_5 є зареєстрованим власником нерухомого майна, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано і відповідач може здійснити відчуження спірного нерухомого майна, передати його в іпотеку, або вчинити інші дії, які унеможливлюють виконання рішення суду у разі його задоволення.
Застосування заходу забезпечення позову ніяким чином не порушує права відповідача, оскільки такий захід має тимчасовий характер і діє до вирішення справи по суті. 
В поданій заяві просив застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешті на майно відповідача: 
- нежитлове приміщення № 97, площею 649, 00 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 298234880000, право власності на яке зареєстровано 02.12.2015 за ОСОБА_2 ;
- машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 13,6 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 298234880000, право власності на яке зареєстровано 02.12.2015 за ОСОБА_2 .
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать ОСОБА_2 , а саме:
- нежитлове приміщення № 97, загальною площею 649,90 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 298234880000;
- машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 13,6 м.кв., яке розташоване в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 298322280000.
27.01.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Ларичев В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем в заяві не було наведено належних підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану нерухомість впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про поділ майна подружжя.
Також до заяви не долучено відповідних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову обставин, що дало б змогу суду пересвідчитися у тому, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.
Зазначив, що заявлений віндикаційний позов не містить законних підстав для витребування майна із незаконного володіння. В даному випадку мають місце ознаки штучного позову з метою накладення арешту на нерухомість відповідача. Накладений судом арешт не виконує функцій, які закладені процесуальним законом на заходи забезпечення позову, а спрямований на обмеження прав відповідача.
Правом надання відзиву інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні представник  ОСОБА_2 - адвокат Ларичев В. В. апеляційну скаргу підтримав та  просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Кенц Р. І. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу  суду  першої інстанції  залишити без змін.
Інші  учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункти 1, 10 частини першої статті 150 ЦПК України).
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4 частини першої статті 151 ЦПК України).
Заява  про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (частина  перша  статті 153 ЦПК  України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 212/4159/23, провадження № 61-1837св24; від 21 серпня   2024 року у справі № 757/37408/23, провадження № 61-2365св24; від 25 липня  2024 року у справі № 565/1607/23, провадження № 61-2438св24; від 29 травня 2024 року у справі № 757/67718/21, провадження № 61-4863св23).
Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20).
У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року в справі № 361/8953/21 (провадження № 61-8786св23) зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження №14-729сцс19) виснувала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду   в разі задоволення позовних вимог. Отже, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Тому при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) Верховний Суд виснував, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору. Зазначено, що такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року  у справі № 755/12931/23, провадження № 61-16704св23; від 11 грудня 2024 року у справі № 760/18839/23, провадження № 61-5451св24).
У справі, яка переглядається, предметом спору є витребування   від  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1   нежитлового приміщення № 97, площею 649, 00 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 , та машиномісця № НОМЕР_1 , загальною площею 13,6 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 , оскільки позивач вважає, що  останнє вибуло з його власності з порушенням вимог закону.
Таким чином, суд першої інстанції, внаслідок застосування заходів забезпечення позову правомірно наклав арешт на спірне нерухоме майно.
Перевіривши наявність спору між сторонами та установивши, що існує загроза відчуження спірного  нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову в цій справі шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна, що є співмірним заходом забезпечення позовних вимог у межах існуючого між сторонами спору.
Вжиті заходи забезпечення позову у цьому випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача як власника нерухомого майна на вчинення дій з можливого його відчуження. 
Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що без вжиття заходів забезпечення позову   ОСОБА_1   існує загроза ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне  нерухоме майно залишається в її  володінні та користуванні.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову
Виходячи з вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ларичева Валерія Вікторовича залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24.07.2025.
 
Суддя-доповідач                                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук