Справа № 466/1236/25                        Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н. Л. 
Провадження № 33/811/1059/25                 Доповідач: Головатий В. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

       01 серпня 2025 року суддя cудової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатий В. Я., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Козія Т. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Козія Т. В. в інтересах  ОСОБА_1  на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,  

встановив: 

постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 30.01.2025 о 23:41 год. у м. Львові, на вул. Щурата, 11, керував автомобілем марки «Seat Toledo», номерний знак НОМЕР_1 , під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що підтверджується висновком КНО ЛОР "Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень" № 000234 від 31.01.2025, порушивши п. 2.9 а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На зазначену постанову захисник Козій Т. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що в ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не було ознак жодного сп`яніння. Зазначає, що таблетки «Гідазепам», які були виявлені працівниками поліції у останнього, є заспокійливим препаратом, який він приймає у зв`язку з панічними атаками за рекомендацією лікаря наніч та не перебував під їхньою дією під час керування автомобілем. Звертає увагу, що висновок про перебування ОСОБА_1 під дією препарату, що знижує увагу та швидкість реакції, зроблено виключно на підставі проведеного дослідження аналізу сечі, що в даному випадку є недостатнім. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи захисника Козія Т. В., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у її задоволенні слід відмовити. 
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 234675 від 31.01.2025 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та яким зафіксовано дату, місце та обставини вчинення правопорушення; даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31.01.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 проходив огляд у медичному закладі. 
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вважаю необґрунтованими з наступних підстав. 
Як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, після зупинки транспортного засобу марки «Seat Toledo», номерний знак НОМЕР_1 , встановлення особи водія, виявлення у нього таблеток «Гідазепам» та встановлення ознак сп`яніння, останньому було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, на що він погодився.
За результатами огляду в медичному закладі було встановлено, що ОСОБА_1 перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
При цьому, на запитання працівника поліції ОСОБА_1 зазначив, що приймає таблетки «Гідазепам» у зв`язку з панічними атаками за рекомендацією лікаря наніч.
Суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апелянта про те, що висновок про перебування ОСОБА_1 під дією препарату, що знижує увагу та швидкість реакції, було безпідставно зроблено виключно на підставі проведеного дослідження аналізу сечі, оскільки остаточний діагноз встановлювався в даному випадку лікарем не лише на підставі лабораторних досліджень біологічних зразків ОСОБА_1 , а й за результатами огляду пацієнта, які в сукупності надали підстави вважати про його перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водночас, судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_1 , враховуючи його незгоду з висновком медичного огляду від 31.01.2025, було призначено судову токсикологічну експертизу. 
Згідно з висновком експерта №845/2025-т від 31.01.2025, при судово-токсикологічній експертизі речового доказу, а саме сечі ОСОБА_1 , виявлено речовину з групи похідних 1,4 бензодіазепіну.
Вказаним висновком ще раз підтверджено висновки результатів огляду ОСОБА_1 від 31.01.2025 про перебування особи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, ОСОБА_1 самостійно підтвердив, що приймає таблетки «Гідазепам» у зв`язку з панічними атаками за рекомендацією лікаря наніч.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що, відповідно до інструкції до медичного препарату «Гідазепам», вказані таблетки мають здатність впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами, а у період лікування слід утриматись від діяльності, що потребує підвищеної уваги та швидкої реакції, якою є керування автомобілем.
Отже, висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є правильними. 
Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік накладене відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення. 
Враховуючи вищенаведене, вважаю, що, покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини справи, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті та з урахуванням вимог ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя – 

постановив: 

постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Козія Т. В. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Львівського 
апеляційного суду                                                 Головатий В.Я.