ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року	Львів	Справа № 140/5877/24 пров. № А/857/24750/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                   Запотічного І.І.,
суддів:                                                                        Глушка І.В., Довгої О.І. 
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року (суддя- Каленюк Ж.В., ухвалене в м. Луцьк) у справі № 140/5877/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-
                                                            ВСТАНОВИВ:
03 червня 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 25 березня 2024 року №UA205100/2024/000014/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25 березня 2024 року №UA205100/2024/000040 (далі – картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржила Волинська митниця, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позові.
Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної  скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга не підлягає до  задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що між фірмою AC AS Recipe Plus (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) 01 лютого 2024 року укладено контракт №1/05 (а.с.23, переклад на а.с.24), відповідно до пункту 1.1 якого продавець продає, а покупець купує транспортний засіб Renault Master, номер кузова НОМЕР_1 . Про продаж автомобіля продавець видав рахунок-фактуру від 01 лютого 2024 року №RСР243 на суму 3000,00 євро.
25 березня 2024 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару - автомобіль вантажний марка Renault, модель Master, ізотермічний фургон-рефрижератор, номер кузова НОМЕР_1 , був у використанні, тип двигуна: дизельний, маркування двигуна M9T870, робочий об`єм двигуна 2299 куб.см, календарний рік виготовлення - 28 липня 2016 року, модельний рік виготовлення - 2016 рік, призначений для перевезення вантажів, встановлено холодильне обладнання (рефрижератор); містить елементи корозії та пошкодження лако-фарбового покриття, - декларант позивача подав МД №24UA205100002613U0 (а.с.34). 
Фактурна вартість імпортованого товару становить 3000,00 євро (еквівалентно 126375,60 грн), а митна вартість - 133063,82 грн (з урахуванням транспортних витрат у сумі 158,77 євро).
До митної декларації додано, зокрема: договір купівлі-продажу від 01 лютого 2024 року №1/05 (а.с.23); рахунок-фактуру від 01 лютого 2024 року  №RCP243 (а.с.11); банківський платіжний документ, що стосується товару від 09 лютого 2024 року №9JBKL02 (а.с.17); банківський платіжний документ від 09 лютого 2024 №O0209DKAOG (а.с.18); платіжний документ від 09 лютого 2024 року №(MUR)9 (а.с.18); калькуляцію транспортних витрат від 25 березня 2024 року №25032024U (а.с.21); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2021 року НОМЕР_2 (а.с.13); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2024 року НОМЕР_3 (а.с.15); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2024 року НОМЕР_4 (а.с.15); довідкове повідомлення експерта авто товарознавця від 21 березня 2024 року №213 (а.с.22); митну декларацію країни відправлення від 26 лютого 2024 року №24LV0002070021POB7 (а.с.30); сертифікат відповідності від 25 березня 2024 року UA.013.377043-24 (а.с.31-32), фото автомобіля (а.с.59 зворот - 64). 
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано на наявність розбіжностей у поданих документах: 1) відповідно до пункту 2.2 зовнішньоекономічного договору від 01 лютого 2024 року №1/05 оплата вартості товару здійснюється покупцем продавцю в безготівковій формі протягом одного дня з моменту підписання договору відповідно до рахунка–фактури; у рахунку-фактурі від 01 лютого 2024 №RCP243 зазначено термін оплати - 01 лютого 2024 року; відповідно до пункту 4.3 договору за прострочення платежу, зазначеного в пункті 2.2 договору, покупець сплачує продавцю комісію за прострочення в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; декларантом не була врахована сума комісії за прострочення платежів, так як оплату було здійснено відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті від 09 лютого 2024 року №(MUR)9; 2) платіжна інструкція в іноземній валюті від 09 лютого 2024 року №(MUR)9 не може бути взята до уваги як банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару, так як вона не відповідає вимогам Закону України «Про платіжні послуги» та Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року №216 (зі змінами; далі – Постанова №216), а також не відповідає умовам оплати, вказаним в пункті 2.2 контракту; 3) декларантом надано калькуляцію транспортних витрат від 25 березня 2024 року №25032024/1, проте не надано всі документи, які б підтвердили суму фактично понесених витрат. Одночасно запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації даного товару; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.64 зворот - 65).
На електронне повідомлення митниці декларант повідомив про неможливість подання інших документів (а.с.65).
Волинська митниця 25 березня 2024 року прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205100/2024/000014/1 (а.с.10). Як зазначено у графі 33 рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності (ті, про які йшлося в повідомленні декларанту). Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу - МД №UA205150/2023/19967 від 30 листопада 2023 року, на рівні 9600,00 євро.
Також 25 березня 2024 року Волинська митниця сформувала картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA205100/2024/000040 (а.с.9). Товар було випущено у вільний обіг за  МД №24UA205100002638U4 від 25 березня 2024 року.
Позивач не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, уважаючи їх протиправними, звернувся з цим позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Згідно частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. 
Згідно статті 49 МК України митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами першою, другою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною першою статті 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно частини другої статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини першої, другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
Згідно частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною четвертою статті 53 МК України врегульовано, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Згідно частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Таким чином, митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.
Спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).
Згідно статті 57 МК України визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною четвертою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
Відповідно до частини другої статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2)  неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Частиною першою статті 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Як вірно вказано судом першої інстанції у розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України – декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Стосовно наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) декларант позивача подав разом із митною декларацією документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару згідно з частиною другою статті 53 МК України: договір купівлі-продажу від 01 лютого 2024 року №1/05 (а.с.23); рахунок-фактуру від 01 лютого 2024 року  №RCP243 (а.с.11); банківський платіжний документ від 09 лютого 2024 №9JBKL02 (а.с.17); банківський платіжний документ від 09 лютого 2024 №O0209DKAOG (а.с.18); платіжний документ в іноземній валюті від 09 лютого 2024 року №(MUR)9 (а.с.18); калькуляцію транспортних витрат від 25 березня 2024 року №25032024U (а.с.21).
З вказаними документами декларантом було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2021 року НОМЕР_2 (а.с.13); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2024 року НОМЕР_3 (а.с.15); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2024 року НОМЕР_4 (а.с.15); довідкове повідомлення експерта товарознавця від 21 березня 2024 року №213 (а.с.22); митну декларацію країни відправлення від 26 лютого 2024 року №24LV0002070021POB7 (а.с.30); сертифікат відповідності від 25 березня 2024 року UA.013.377043-24 (а.с.31-32).
Подані декларантом документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Договором купівлі-продажу від 01 лютого 2024 року №1/05 визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця. Зокрема, контрактом визначено, що його предметом є транспортний засіб Renault Master, номер кузова НОМЕР_1 , рік реєстрації – 2016, вартістю 3000,00 євро без врахування податку на додану вартість (пункти 1.1, 2.1 договору).
Згідно рахунку-фактури від 01 лютого 2024 року №RСР243 вартість товару становить 3000,00 євро. Цим документом визначено ідентифікаційні ознаки товару,  ціну.
Ціна товару в рахунку-фактурі від 01 лютого 2024 року №RСР243 (3000,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA205100002613U0  від 25 березня 2024 року (графа 22).
Пунктом 2.2 договору купівлі-продажу від 01 лютого 2024 року №1/05 сторонами погоджено оплату товару шляхом безготівкового перерахунку протягом одного дня з моменту підписання договору згідно з рахунком, виставленим продавцем.
До митної декларації надано платіжні інструкції від 09 лютого 2024 року №O0209DKAOG про купівлю валюти та №9JBKL02 про зарахування коштів на рахунок у банку (а.с.18), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 09 лютого 2024 року №(MUR)9 про перерахування коштів на рахунок продавця у сумі 3000,00 євро (а.с.18).
Судом першої інстанції вірно відхилено доводи  відповідача, що платіжна інструкція в іноземній валюті від 12 лютого 2024 року №(MUR)9 не може бути підтвердженням оплати за товар.
У платіжній інструкції вказано призначення платежу «PRPMNT for car Renault Master 8 ACC INV. RCP243 DD 01.02.2024 POL:LV POD:UA», що в перекладі означає «передоплата за автомобіль Renault Master згідно з договором RCP243 від 01 лютого 2024 року”. Платіж здійснено на рахунок продавця – компанії AC AS Recipe Plus, платіжні реквізити якого відповідають тим, що зазначені в контракті.
Стосовно тверджень відповідача про відсутність у платіжній інструкції в іноземній валюті обов`язкових реквізитів, зокрема підпису (власноручного/електронного) відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатись рахунком, а також відомостей про виконавця надавача платіжних послуг, суд зазначає, що оплату за придбаний товар позивачем здійснено із застосуванням засобів міжнародної електронної платіжної системи SWIFT. 
При цьому положеннями чинного законодавства не передбачено проставлення підпису уповноваженої особи на SWIFT- повідомленні, а тому доводи митного органу у відповідній частині є необґрунтованими. 
Крім того, у поданих платіжній інструкції в графі «установа-замовник» зазначена наступна інформація «PBAN UA 2X XXX». SWIFT-код – це стандартний формат Ідентифікаційного коду банку (Business Identifier Codes (BIC)), який використовується для ідентифікації банків та фінансових установ у міжнародній банківській мережі. Цей код містить інформацію про найменування та місцезнаходження банку - свого роду міжнародний код або ID банку, а саме «PBAN» - банківський код, «UA» - код країни, «2X» - код місцезнаходження банку, «XXX» - код  філіалу банку. Таким чином, ідентифікація банку, зокрема його найменування та місцезнаходження, здійснюється саме SWIFT-кодом, який у цьому випадку за даними сайту https://wise.com/ru/swift-codes/bic-swift-code-checker належить «JSC CB Privatbank», місцезнаходження: Hrushevskoho Street, 1D, Kyiv, Ukraine. Тому твердження митного органу про невідповідність наданої платіжної інструкції Постанові №216 є безпідставним.
Ціна продажу імпортованих товарів – це ціна, зазначена саме відправником у рахунку-фактурі,  який згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару.
Вказаними документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару становить 3000,00 євро. Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни транспортного засобу подані позивачем  документи не містять (пункт 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 01 лютого 2024 року №1/05, рахунок-фактура від 01 лютого 2024 року №RСР243, платіжна інструкція в іноземній валюті від 09 лютого 2024 року №(MUR)9).
Згідно частини одинадцятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
Відповідач не вказав правової норми, яка зобов`язує включити у митну вартість неустойку (штраф, пеню) за прострочення платежу (яка може бути стягнута продавцем у судовому порядку відповідно до пункту 3.4 договору).
Договором купівлі-продажу від 01 лютого 2024 року №1/05 також визначено, що поставка здійснюється на умовах EXW-Рига (підпункт 2.3).
Як вірно зазначено судом першої інстанції умови поставки EXW означають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Покупець повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.
Згідно пунктів 5, 6, 7 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України передбачено, що декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування.
Митна вартість розрахована декларантом з урахуванням транспортних витрат та страхування у сумі 158,77 євро (6688,21 грн).
Законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , який оформив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26 лютого 2024 року НОМЕР_3 з терміном дії до 26 серпня 2024 року та картку транзитного номера від 26 лютого 2024 року TR 157130 (а.с.15), надав відповідачу для підтвердження понесених витрат на транспортування калькуляцію від 25 березня 2024 року №25032024/1 (а.с.21), відповідно до якої його транспорті витрати (власним ходом) за маршрутом місто Рига (Латвія) – митний пост Устилуг (Україна) становлять 158,77 євро, а саме: витрати на паливо – 101,25 євро (67,5 л х 1,5 євро), страхування – 26,79 євро, оформлення тимчасових номерів – 30,73 євро.
Інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає із досліджених документів). Тому безпідставною є вимога митного органу надати договір з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, оскільки доказів того, що позивач вступав у договірні відносини із третіми особами матеріали справи не містять.
Відтак суд першої інстанції вірно вказав, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, вимога митного органу про надання договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації даного товару; довідкової інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; висновків про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Вказаний перелік документів є некоректним за обставин цієї справи, оскільки позивачем було надано як довідкове повідомлення експерта-автотоварознавця від 21 березня 2024 року №213 (а.с.22), сертифікат відповідності від 25 березня 2024 року UA.013.377043-24 (а.с.31-32), які містять відомості, необхідні для ідентифікації оцінюваного товару, так і експортну декларацію від 26 лютого 2024 року  №24LV0002070021POB7, в якій є дані про загальну суму інвойсу – 3000,00 євро (а.с.30).
Ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості, зокрема, й тому, що надання такого документа не передбачено умовами контракту.
З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав у рішенні на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Згідно пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Разом з тим, у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (МД №UA205150/2023/19967 від 30 листопада 2023 року), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. Суду не надано і вказану митну декларацію, що позбавляє можливості оцінити цей документ на предмет належності як доказу.
Можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства, а формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та бути  автоматичною підставою для збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).
Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16 зазначив, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. 
При цьому наявна інформація, яка міститься в  АСАУР повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). АСАУР не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Таким чином, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
За таких обставин, відповідач не довів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору (контракту), як і не довів правових підстав для застосування резервного методу для визначення митної вартості товару. 
Відтак, підстави вважати, що рішення відповідача від 25 березня 2024 року №UA205100/2024/000014/1 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставно задоволено позов.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі №140/5877/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга