П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/8451/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Семенюка Г.В.,
                                – Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року, прийняту у складі суду судді Птичкіної В.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заробітної плати,- 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заробітної плати.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у невключенні частини виплаченої заробітної плати у сумі 283 536,46 грн до розрахунку оплати 14 днів відпустки у 2020 році, наданої ОСОБА_1 наказом від 01.07.2020 за № 1846-в. Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 14 днів відпустки у 2020 році, наданої наказом від 01.07.2020 за № 1846-в, у сумі 22 925,29 грн. Визнано протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у невключенні частини виплаченої заробітної плати у сумі 283 536,46 грн до розрахунку оплати 12 днів відпустки у 2020 році, наданої ОСОБА_1 наказом від 28.07.2020 за № 2602-в. Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 12 днів відпустки у 2020 році, наданої наказом від 28.07.2020 за № 2602-в, у сумі 16 364,15 грн. Визнано протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у невключенні  частини виплаченої заробітної плати у сумі 479 436,69 грн до розрахунку оплати 4 днів відпустки у 2020 році, наданої ОСОБА_1 наказом від 29.09.2020 за № 3501-в. Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 4 дні відпустки у 2020 році, наданої ОСОБА_1 наказом від 29.09.2020 за № 3501-в, у сумі 7 157,29 грн.
28 травня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана в порядку ст. 383 КАС України, в якій заявник просив суд задовольнити заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - Південним міжрегіональним управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 року у справі № 400/8451/24.
Вказана заява була обґрунтована тим, що під час виконання рішення у справі №400/8451/24, всупереч приписам Закону України від 10.10.2024 № 4015-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» (далі – Закон № 4015-IX) відповідач з вказаних сум утримав військовий збір у сумі 5 %, замість 1,5 %.
Окремою ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при виконанні рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 у справі № 400/8451/24, що   полягають в утриманні військового збору у розмірі 5 відсотків під час нарахування та виплати позивачу належних сум на виконання рішення суду. Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зобов`язано вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України. Встановлено строк для надання відповіді на окрему ухвалу – 30 календарних днів з дня її отримання
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржувану ухвалу прийнятою з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача відмовити
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при виконанні рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 у справі № 400/8451/24 суми, що підлягали для виплати ОСОБА_1 були нараховані та виплачені Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) після набрання чинності Закону № 4015-ІХ за ставкою 5 відсотків відповідно до підпунктів 1.3., 1.4. пункту 1 б-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу, оскільки під час утримання військового збору з доходу фізичної особи важлива дата нарахування доходу, а не період, за який його виплачують та наявність трудових відносин з роботодавцем.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки нарахування сум позивачу, на виконання рішення суду від 15.11.2024 у справі № 400/8451/24, відбулося за податкові періоди до грудня 2024 року, відповідач протиправно при нарахуванні та виплаті утримав військовий збір у розмірі 5 відсотків. 
Вирішуючи спірне питання в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Положеннями ст. 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно із ч.6 ст.383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу
Приписи ч. 1, 2 та 5 ст. 249 КАС України визначають, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Відтак, передбачений правовий інститут контролю за виконанням рішення суду підлягає застосуванню виключно у разі вчинення суб`єктом владних повноважень під час виконання судового рішення протиправних дій чи бездіяльності або прийняття протиправних рішень, які, у свою чергу, порушують законні права та інтереси позивача.
Судом встановлено, що предметом позову у даній справі № 400/8451/24 було, зокрема, стягнення на користь позивача невиплаченої частини заробітної плати за періоди відпусток у 2020 році.
Відповідно до підпункту 16-1 пункту 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України в редакції, чинній до внесення до нього змін згідно Закону України № 4015-IX від 10.10.2024, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
В свою чергу, відповідно до підпункту 16-1 пункту 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України в редакції, чинній після внесення до нього змін згідно Закону України № 4015-IX від 10.10.2024, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Ставка збору становить: 1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту; 2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з розрахунку на календарний місяць; 3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - 1 відсоток від доходу, визначеного згідно із статтею 292 цього Кодексу; 4) для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань - 1,5 відсотка з доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту).
Поряд з цим, суд зауважує, що згідно з приписами пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4015-ІХ, доходи платників військового збору - осіб, визначених пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, нараховані за наслідками податкових періодів до набрання чинності цим Законом, оподатковуються за ставкою військового збору, що діяла до набрання чинності цим Законом, незалежно від дати їх фактичної виплати (надання), крім випадків, прямо передбачених Податковим кодексом України.
За таких обставин, оскільки на виконання рішення суду у даній справі на користь позивача було стягнуто доходи за 2020 рік, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем було протиправно утримано військовий збір у розмірі 5 відсотків під час нарахування та виплати позивачу належних сум на виконання рішення суду у цій справі.
Аргументи апелянта, які фактично зводяться до того, що вказані суми доходу повинні були бути нараховані до набрання чинності Законом №4015-ІХ ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального права та колегіє суддів оцінюються критично, оскільки в даному випадку визначальною є не дата нарахування, а період, за який таке нарахування проводиться.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-  
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року – залишити без задоволення.
Окрему ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заробітної плати –  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     Г.В. Семенюк

Суддя:                                                                                     О.І. Шляхтицький